Провадження № 22ц/790/3612/17 Головуючий 1 інст. Бондарєва І.В.
Справа № 645/42/17 Доповідач - Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, примусове виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, примусове виселення.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою:м. Харків, АДРЕСА_1. Вона не проживала протягом тривалого часу в цій квартирі. Зі своїм сином, ОСОБА_4, позивач досягла домовленості про те, що поки квартира їй не потрібна, в квартирі мешкатиме син зі своєю сімєю дружиною, відповідачем у справі, та їх дитиною. Фактично між ними виникли правовідносини з договору передачі квартири у користування, який був безоплатний та укладений на невизначений строк.

Оскільки спірна квартира потрібна позивачеві для особистого проживання, вона повідомила про це сина та в серпні 2016 року направила відповідачеві повідомлення про необхідність звільнення займаної квартири, надавши час для виселення 3 місяці.

Незважаючи на те, що договір є припиненим, відповідач продовжує користуватись належною позивачеві квартирою.

Просить суд виселити відповідача з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з підстав, передбачених ст. ст. 168, 169 ЖК України.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. При цьому позивач пояснила, що вона зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, співвласником якої вона є. Сина та трьох дітей вона не вимагає виселити, син є членом її сімї, та вона має намір мешкати разом з ними у спірній квартирі. Відповідач не перешкоджає їй вселитися та мешкати в квартирі, але позивач не бажає проживати разом з нею в одній квартирі та не вважає її членом своєї сімї. Підставою для виселення зазначає виключно ст.ст.168, 169 ЖК України.

Відповідач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та пояснили, що відповідач не перешкоджає позивачеві користуватись спірною квартирою, може звільнити одну кімнату з двох для проживання позивача. Остання має ключі та приходить у квартиру у будь-який час. Крім того, відповідач є членом сімї позивача, оскільки є її невісткою, і шлюб з сином відповідача, ОСОБА_4, не розірваний.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, примусове виселення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Згідно з ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою:м. Харків, АДРЕСА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 1999 року.

Крім того, ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_5, де вона зареєстрована та мешкає разом з чоловіком, ОСОБА_6, та сином ОСОБА_7, які також є співвласниками цієї квартири.

Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 08 червня 1999 року.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, видану КП «Жилкомсервіс» за № 2213 від 05 серпня 2016 року, в спірній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_8, син позивача власника квартири, ОСОБА_3, дружина ОСОБА_4 та невістка позивача, а також їх неповнолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 11 квітня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу № 363639 (а.с.20).

ОСОБА_4 зі своєю дружиною та дітьми, проживаючи в спірній квартирі зі згоди позивача.

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 письмово повідомила ОСОБА_3 про те, що спірна квартира необхідна позивачеві для власного проживання, у звязку з чим попередила відповідача про припинення досягнутих домовленостей щодо проживання в квартирі та просить виселитись з неї протягом 3 місяців (а.с.6).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимог щодо виселення чоловіка відповідача, ОСОБА_4, та їх з відповідачем неповнолітніх дітей позивачем не заявлено, відтак, договір найму не може вважатись припиненим, суд вважав, що в даному випадку положення ст.169 ЖК України не можуть бути застосовані, оскільки позивачем, на порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем права власника на користування житловим приміщенням квартири, яка складається з двох житлових кімнат, та доказів неможливості спільного проживання позивача та відповідача.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог із заявлених підстав і обґрунтовано відмовили у позові. Такі висновки рішення суду підтверджені дослідженими з додержанням вимог цивільно-процесуального закону доказами, яким дана належна оцінка у сукупності з обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, що встановлення порушення відповідачем права власності на користування житловим приміщенням квартири та неможливості спільного проживання не є предметом доказування по справі, є помилковими та не ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 168 ЖК України.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції помилково послався на ст. 116 ЖК України, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах матеріального права. Відповідно до вимог ст. 157 ЖУ України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, судова колегія вважає безпідставними, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними.

Посилання в рішенні суду на той факт, що суду не надано доказів того, що спірна квартира потрібна позивачу для особистого проживання, не є підставою для зміни або скасування рішення суду, оскільки не було підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у позові, суд керувався тим, що ОСОБА_4, який є сином позивача, та його дружина ОСОБА_3 проживають у спірній квартирі з дозволу власника та відповідно мають право користування житловим приміщенням як члени сімї власника вказаної квартири, нарівні з останнім, з підстав, передбачених ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -