Справа № 752/3714/17
Провадження № 2/752/2986/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо проживання в квартирі та вселення, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод щодо проживання у зазначеній квартирі.

В обґрунтування позову вказав, що після смерті ОСОБА_5, яка доводилася матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4, між ним та відповідачами відсутня згода з приводу проживання позивача у квартирі та користування ним приміщенням квартири.

Зазначив, що відповідачі чинять перешкоди йому у проживанні у зазначеній квартирі, а саме: змінили двері, встановили нові замки, відмовляються впустити позивача до квартири, не надають позивачу ключі, з огляду на, що відповідачами свідомо та неправомірно створено умови, за яких позивач не може користуватися житловим приміщенням в якому зареєстрований.

За таких обставин, зважаючи на неможливість досягти згоди з відповідачами мирним шляхом, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що позивач фактично не проживає в квартирі з 2005 року у зв'язку з відрядженням на постійне місце праці по контракту в іншу країну, а саме до Іспанії, крім того, після закінчення контракту та повернення позивача на постійне місце проживання до України у вересні 2009 року, останній фактично проживав та продовжує проживати за іншою адресою, яка не була відома відповідачам, не з'являвся роками та не користувався житловим приміщенням. Просила врахувати, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Зауважила, що відповідачі звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житлом та зняття його з реєстраційного обліку за адресою: м. Київ. АДРЕСА_2.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_4. Крім нього у вказаному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 5).

Як вбачається з довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Вих. № 5049 від 07.12.2016 року ОСОБА_5 була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_5, з 18.10.1979 року по 16.11.2016 року та знята з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю (а.с. 6).

Статтею 9 ч. 4 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Як на підставу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на факт вчинення відповідачами перешкод у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_6, на вказав, що його право підлягає захисту з огляду на положення ч. 4 ст. 9 ЖК України та ч. 1 ст. 71 ЖК України.

Так, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, позивачем надано копію листа-повідомлення Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві щодо проведення перевірки за заявою ОСОБА_1 щодо протиправних дій ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, а саме перешкоджання потраплянню до помешкання, що мало місце 16.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7) та копію листа підписаного, як зазначено позивачем, мешканцями будинку АДРЕСА_7 щодо підтвердження того, що після смерті ОСОБА_5 у листопаді 2016 року, ОСОБА_1 співмешканцями чиняться перешкоди для потрапляння до власної квартири.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, суд критично ставиться до доказів наданих позивачем, оскільки останні не є належними та допустимими для доказування факту створення перешкод відповідачами у користуванні житловим приміщенням, зокрема листом-повідомленням Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві щодо проведення перевірки за заявою ОСОБА_1 не встановлено факту допущення відповідачами у відношенні позивача протиправних дій, а зафіксовано виключно факт того, що між сторонами по справі неврегульовано питання користування квартирою, що стосується листа, який позивач визначає як акт, то останній не затверджено у встановленому законом порядку житлово-експлуатаційною організацією, що унеможливлює врахування його судом як доказу.

Таким чином, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в своїх позовних вимогах, а саме створення відповідачами перешкод у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_6.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, оскільки жодним доказом не підтверджується факт перешкоджання відповідачами у користуванні та вселенні позивача у вищезазначене житлове приміщення, позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо проживання в квартирі та вселення - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя