Справа №478/2588/16-ц
Пров. №2/478/105/2017
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

при секретарі Григоренко Н.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Дмитренко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації у Миколаївській області про стягнення грошової компенсації вартості спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації у Миколаївській області про стягнення грошової компенсації вартості спадкового майна, в якій зазначила, що внаслідок смерті її сина (ІНФОРМАЦІЯ_2) та невістки (ІНФОРМАЦІЯ_3) її призначено опікуном свого онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла невістка позивача, а відповідач, який проживав з невісткою без реєстрації шлюбу продав частину рухомого майна (іншою частиною розпорядився на власний розсуд), яке увійшло до спадкової маси та була успадкована онуком позивача, як спадкоємцем першої черги, зокрема: котел опалення, твердопаливний; чотирьох комфортна газова плита; напівавтоматична пральна машинка; вхідні двері; металеві ворота; огорожа (паркан); домашні свині, в кількості 40 шт.; два бички, віком більше року; чотири дійні корови.

Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд стягнути грошову компенсацію вартості спадкового майна в розмірі 115 000,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав письмові заперечення, в яких пояснив, що за час спільного проживання із невісткою позивача, вони придбали два бички, які продали спільно та купили комп'ютер дитині за 7 100,00 грн.; відгодували свиней, які надала мати відповідача та за продане м'ясо купили дитині планшет за 1 100,00 грн., велосипед - 800,00 грн., за решту корма для худоби.

Також відповідач зазначив, що під час спільного проживання з невісткою позивача, вони купили паркан, у кількості 14 секцій, вартістю - 3920,00 грн. Після смерті невістки, 4 секції паркану відповідач забрав собі.

Крім того, відповідач зазначив наступне: котел під тверде паливо, він купив за власні гроші у липні 2015 року - 6000,00 грн.; вхідні двері купив за власні гроші у 2014 році - 980,00 грн.; газова плита б/у була куплена в магазині «Відродження» за 1200,00 грн.; пральна машина «Сатурн» куплена в магазині «Веселка» за 960,00 грн., яку забрала сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_7; свиней у господарстві на момент смерті невістки не було; ворота були зварені ним особисто у 2009 році; на лікування та похорон невістки відповідач витратив власні кошти в розмірі - 14565,00 грн.

В судовому засіданні позивач та третя особа позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Під час судових дебатів представником позивача було заявлено про зменшення суми позовних вимог до 60 000,00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, його представника, а також представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що син позивача - ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після цього, його дружина - ОСОБА_9, яка була невісткою позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Розпорядженням Казанківської РДА від 10.11.2015 року № 321-р позивача було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_6

Після смерті невістки позивача відкрилась спадщина до якої увійшли всі права та обов'язки померлої. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином покійної та онуком позивача, спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину відповідно до закону (ст. 1268 ЦК України), про що також свідчать матеріали спадкової справи № 21/2016.

Як зазначає позивач, до спадкового майна увійшло рухоме майно, зокрема: котел опалення, твердопаливний, вартістю 7 100,00 грн.; чотирьох комфортна газова плита, вартістю 2 000,00 грн.; напівавтоматична пральна машинка, вартістю 1 400,00 грн.; вхідні двері, вартістю 2 500,00 грн.; металеві ворота, вартістю 8 000,00 грн.; огорожа (паркан), вартістю 10 000,00 грн.; домашні свині, різного віку в кількості 40 шт., вартістю 40 000,00 грн.; два бички, віком більше року, вартістю 10 000,00 грн.; чотири дійні корови, вартістю 34 000,00 грн. Загальна вартість майна склала 115 000,00 грн.

В той же час, як було встановлено судом та не заперечується сторонами та третьою особою, відповідач з 2008 року проживав спільно з ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя.

В свою чергу, главою 8 СК України врегульовано питання права спільної сумісної власності подружжя.

Так, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З огляду на ст. 70 СК України розмір часток майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд не погоджується із твердженням позивача, що проживання однією сім'єю відповідача з ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя та спільного майна.

Не можливо погодитись також із твердженням позивача, що для підтвердження факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є обов'язковим встановлення цих обставин судом.

Так, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Згідно з п. 21 вказаної постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що необхідність доведення через суд факту спільного проживання (який не може бути меншим п'яти років на момент відкриття спадщини) може мати місце для виникнення у особи права на спадкування.

Отже, враховуючи обставини даної цивільної справи, спірні правовідносини не пов'язанні із набуттям відповідачем права на спадкування, а тому підтвердження факту тривалого та постійного спільного проживання відповідача з ОСОБА_9 судовим рішенням не вимагається.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд оцінюючи надані сторонами докази встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наявність успадкованого малолітнім ОСОБА_6 майна, яке відповідач частково реалізував, а іншою частиною скористався на свій розсуд.

В підтвердження наявності даного майна на момент відкриття спадщини, позивачем надано опис майна від 01.12.2015 року, довідку Казанківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 31.03.2016 року № 01-06/34, копію товарного чеку від 01.12.2014 року на придбання газової плити у ФОП ОСОБА_10 вартістю 1950,00 грн., посібник з її експлуатації та гарантійний талон.

В додаткових письмових поясненнях позивач також посилався на визнання відповідачем наступних обставин, зокрема, продажу майна та наявності: котла під тверде паливо, яке він демонтував та продав; вхідних дверей, які він демонтував та забрав до себе; газової плити, яка знаходиться у нього; пральної машинки напівавтомат, яку він віддав сестрі на ремонт; двох бичків більше одного року, яких він реалізував; ворота, вартістю 8000,00 грн., які він зварив та забрав до себе; паркан, довжиною 10 м. та вартістю 10000,00 грн., які він забрав додому.

Вказані обставини були визнані відповідачем під час розгляду цивільної справи за № 478/1790/16-ц, за позовними вимогами позивачки ОСОБА_1 з аналогічними вимогами до відповідача ОСОБА_3 та по якій було ухвалено рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Так, в провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа № 478/1790/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення вартості майна. Сума позовних вимог складала 85 000,00 грн. Предметом розгляду даної справи було визнання прийняття спадщини малолітнім ОСОБА_6 та стягнення з ОСОБА_3 вартості викраденого майна. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

З матеріалів вказаної справи додатково вбачається, наявність копії товарного чеку № 177 на придбання газової плити від 01.12.2014 року у ОСОБА_10 вартістю 1950,00 грн., накладної на суму 500,00 грн., рахунку на суму 6 616,75 грн. на товар ProTech ТТП-15с Lux+2х конф. плита та накладної № 154 від 07.08.2013 року на паркан в кількості 14 штук та 2 стовпчики.

Крім того, в обґрунтування визначеного розміру компенсації (ціни позову) позивачем надано лист СТОВ «Відродження» від 15.12.2016 року № 172 щодо вартості подібного товару.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 159 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Вказаний принцип визначає порядок дослідження та сприйняття судом матеріалів справи та доказів, зокрема, суд зобов'язаний для встановлення достовірності обставин справи прагнути одержати фактичні дані з першоджерела відомостей, тобто: заслухати пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків тощо.

Отже, судове рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Як вбачається з показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11, відповідач та ОСОБА_9 проживали спільно, вели спільне господарство та за цей період придбали майно. Свідок пояснила, що майно придбавалось ОСОБА_9 за її особисті кошти, про що остання розповідала їй. Після її смерті, відповідач вказане майно забрав.

Вказані покази суд оцінює з огляду на ті обставини, які відомі ОСОБА_11, а саме те, що відповідач та ОСОБА_9 дійсно проживали спільно, вели спільне господарство та придбавали майно. Проте, з вказаних показів, суду не вдалось встановити, яке саме майно було придбано від спільної праці цих осіб, за чиї кошти, та за якою ціною; чи придбано майно внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї та внаслідок спільних або індивідуальних зусиль; чи був у них спільний бюджет, особисті доходи; чи є воно спільною власністю тощо.

Щодо визначеної вартості спадкового майна, яка на думку позивача складає 115 000,00 грн., слід також зазначити, що з метою встановлення фактичних обставин у справі судом був допитаний свідок ОСОБА_12, яким було визначено вартість майна.

Як пояснив суду вказаний свідок, проведення оцінки майна було проведено ним на підставі порівняння з тотожним товаром, який продається на ринку. При цьому, майно яке ним було оцінено він не бачив.

Враховуючи наведене, суд вважає, що визначення реальної вартості майна не відбулось, сама його оцінка була проведена без встановлення родових та індивідуальних ознак майна, його якості, особливостей, а тому є орієнтовною.

Відповідно до акту опису майна, станом на 01.12.2015 року до майна, право власності або право користування на яке має ОСОБА_6 із всього заявленого позивачем спадкового майна належить дві корови.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач на момент опису майна проживав за місцем знаходження описаного майна та переїхав лише у весні 2016 року. Доказів того, що на момент опису майна знаходились свійські тварини та в якій кількості суду надано не було.

Довідка Казанківської районної державної лікарні ветеринарної медицини не може бути доказом наявності чотирьох корів на момент відкриття спадщини або опису майна, оскільки хоча її й було видано 31.03.2016 року, проте із її змісту вбачається, що її видано згідно даних експертизи проведеної до відкриття спадщини, а саме: 19.05.2015 року.

Суд враховує наявність двох корів на момент відкриття спадщини, але зауважує, що визначення вартості корови залежить від її виду та породи, які є різноманітними. Визначаючи вартість корови, СТОВ «Відродження» не надано характеристики корови за її видом та породою, яка відповідала б визначеній вартості. Так само, позивачем не наведено, яким видом та якою породою володів ОСОБА_6

Враховуючи наведені обставини, суду не доведено та виявилось неможливим встановити обставини, які підлягають доказуванню у цій справі, зокрема, наявність вказаного позивачем майна на момент відкриття спадщини; кому належать права на таке майно; чи було воно спільною власністю відповідача із ОСОБА_9; за чий рахунок його було придбано; що було вивезено відповідачем; яка реальна вартість майна та розмір компенсації.

Наведені обставини не було доведено позивачем під час розгляду справи, а суд не вправі за власної ініціативи збирати докази.

При цьому, ухвалою суду від 29.12.2016 року було запропоновано позивачу надати: докази про право власності на рухоме майно, характеристику рухомого майна, ідентифікуючи ознаки майна (дата виготовлення, модель, марка, серія, номер, країна виробник тощо); докази придбання вказаного майна та його період; інформацію щодо наявності свійських тварин: корови, бичка, свині, птиці тощо, їх ідентифікаційні коди, коди породи тощо, що може ідентифікувати тварину тощо.

Запропоноване цією ухвалою виконано не було, будь-яких заяв чи клопотань від позивача про витребування або забезпечення доказів до суду не надходило.

За таких обставин позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації у Миколаївській області - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачі, які не були присутніми у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О. Томашевський