ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1874/17
Провадження № 2/210/1386/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" липня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Літвіненко Н. А.,

за участі секретаря: Севанян М. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась позивач ОСОБА_2 із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що ОСОБА_2 (перебуваючи у шлюбі мала прізвище Патлатій) є власницею квартири АДРЕСА_1 (Семашко) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі продажу від 25.02.2008 року підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що видане КП ДОР «Криворізьке БТІ».

У належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 (Семашко) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_3 яка є племінницею позивача донькою рідної сестри позивача. Відповідачка була зареєстрована в належній позивачу квартирі з 08.02.2013 року за згоди позивача оскільки деякий час там фактично мешкала.

Під час надання позивачем ОСОБА_3 згоди на тимчасове мешкання у належній позивачу квартирі, остання обіцяла утримувати квартиру в належному стані та сплачувати комунальні послуги однак цього не робила і тому виникала заборгованість. На той час і в теперішній позивач мешкає за іншою адресою і вимушена сплачувати комунальні послуги за дві квартири.

В березні 2016 року відповідачка ОСОБА_3 виїхала з належної позивачу квартири АДРЕСА_1 (Семашко) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області забравши свої особисті речі та змінила місце мешкання, яке позивачу не відоме.

Зазначені позивачем обставини підтверджені Актом , складеним мешканцями будинку № 21 по вул. Медичній (Семашко) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області підписи яких засвідчені майстром дільниці № 4/9 ТОВ «Сітісервіс - КР»

У теперішній час позивач офіційно не працює та не має постійного та регулярного джерела доходу.

На відповідача ОСОБА_3, як на зареєстровану у квартирі позивача особу, нараховуються комунальні послуги, які позивач має сплачувати самостійно і цей факт завдає позивачу додаткових матеріальних витрат.

Звязку з відповідачкою позивач не підтримує, тому не має можливості вирішити питання щодо зняття її з реєстраційного обліку за домовленістю.

Добровільно ОСОБА_3 цього зробити не намагається. У звязку із зазначеним позивач звернулась до суду із цим позовом оскільки факт реєстрації ОСОБА_3В в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 (Семашко) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області порушує права позивача як власника.

На підставі викладеного позивач просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач Холявіцька К. В., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення вбачається, що повістки про виклик до суду надсилалась відповідачу Холявіцька К. В. за адресою її реєстрації, зазначеною в позовній заяві, проте повернулись без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Виходячи з положень ч. 4 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18272099 від 27.03.2008 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 1/1 частка житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2

За даною адресою відповідач ОСОБА_3 не проживає з 01.03.2016 та по даний час, що вбачається з акту мешканців буд. № 21 по вул. Семашка (Медичній) у м. Кривому Розі.

На даний час у квартирі залишається бути зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. Відповідач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинила. Відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання і даною житловою квартирою не користується. Будучи зареєстрованою у зазначеній житловій квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає.

Натомість, подальша формальна реєстрація Відповідача в житловій квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування квартирою, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивачів судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 640,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 71, 72 ЖК України, 16, 391 ЦК України, ст.ст.15, 60, 88, 212, 215-218 , 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 54 у будинку № 21 по вул. Медичній (Семашка) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: Н. А. Літвіненко