АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Пікуль А.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

Справа № 761/33272/15-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/8888/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у листопаді 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL8328 від 6 жовтня 2008 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року провадження у цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі за адміністративним позовом Громадської організації «Єдиний центр правової допомоги» до Національного Банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить ухвалу суду скасувати, матеріали цивільної справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки залучення ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 до участі у адміністративній справі в якості третіх осіб жодним чином не впливає на визначення розміру заборгованості за кредитним правочином і не впливає на розгляд цієї справи.

На думку позивача визначення розміру заборгованості є предметом дослідження у цивільній справі, тому відповідач не позбавлена права надавати докази та пояснення щодо розміру заборгованості за кредитним договором, а суд не позбавлений процесуальної можливості досліджувати розмір заборгованості ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в межах розгляду справи про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_1, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, входячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості по генеральному договору про надання кредитних послуг від 6 жовтня 2008р. у розмірі 132 500,24 доларів США.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи неможливий до вирішення Окружним адміністративним судом м. Києва справи

- 2 -

за позовом Громадської організації «Єдиний центр правової допомоги» до Національного Банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, за яким позивач просить зобов'язати Національний банк України вирішити питання із банківськими установами, якими надавалися кредити в іноземній валюті станом на 1 жовтня 2008р., про реструктуризування кредитів шляхом конвертації валюти кредиту в національну валюту України по курсу, що діяв на момент видачі кредиту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 1 лютого 2017р. у справі 6-1957цс16 і є обов'язковим для всіх суддів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

У даній справі вирішується спір про стягнення заборгованості за договором про надання кредитних послуг.

Проте, суд першої інстанції не проаналізував предмети спорів у справах та не зазначив, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи, і як саме зобов'язання Національного банку України вчинити певні дії впливає на розмір заборгованості, який є предметом даної справи.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повинен визначити чи допустив позичальник порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, чи наявні підстави для стягнення цієї заборгованості та який її розмір, виходячи з умов укладеного сторонами договору про надання кредитних послуг та договорів поруки.

При цьому суд повинен дослідити наявні у справі докази, з'ясувати обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи, оскільки дана справа перебуває у провадженні суду з листопада 2015р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зупиняючи провадженні у даній справі, допустив порушення ч. 1 ст. 157 та п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому відповідно до ст. 311

- 3 -

ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року скасувати, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості повернути до Шевченківського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: