АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4643/17 Справа № 434/2164/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Жовтянської сільської ради П»ятихатського району Дніпропетровської області за участю третіх осіб П»ятихатської державної нотаріальної контори, відділу Держкомзему у П»ятихатському районі про поновлення строку позовної давності для звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 квітні 2003 року померла її мати ОСОБА_4

Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну частку (пай), розміром 8,18 га, що розташована на території Жовтянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі сертифікату ДП № 0183478, виданого 04 червня 1997 року П»ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, яку прийняв її чоловік ОСОБА_5, але не оформив своїх спадкових прав.

13 квітня 2007 року ОСОБА_5 помер.

Проте, що чоловік померлої ОСОБА_5 не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, позивач дізналася в 2012 році, у зв»язку з чим просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду та визнати за нею право на земельну частку (пай), після смерті матері ОСОБА_4, померлої 13 квітня 2003 року.

Рішенням П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року поновлено строк позовної давності та визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 8,18 га, яка розташована на території Жовтянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, та належала померлій ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0183478, виданого 04 червня 1997 року Пятихатською районною державною адміністрацією

Не погоджуючись з рішенням суду від ОСОБА_2, якій не був стороною під час розгляду справи в суді першої інстанції надійшла апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.56-57).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з їх доцільності та обґрунтованості, у звязку із відсутністю інших спадкоємців та поважністю причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2003 року померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с. 8, 12).

На день смерті мати мала право на земельну частку (пай), що розташована на території Жовтянської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ДП № 0183478, виданого 04 червня 1997 року П»ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

02 листопада 2012 року позивач звернулася до П»ятихатської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було, з підстав пропуску строку для прийняття спадщини та відсутністю відповідного сертифікату на земельну частку.

Відповідно до статті 525 ЦК 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК 1963 року. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 561 ЦК 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину чи визнано право власності на спадкове майно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на положення ст.257, 267 ЦК України 2003 року, щодо застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

Проте, як зазначено позивачем, про неоформленість спадкових прав після смерті матері, їй стало відомо лише в жовтні 2012 року. Однак суд і не з»ясував справжні причини пропуску строку позовної давності.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач не мала можливості своєчасно дізнатися про своє порушене право до 2012 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку позовної давності із зверненням до суду за захистом своїх прав, є необґрунтованим.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що спадщину, яка відкрилась у 2003 році, фактично прийняли чоловік померлої ОСОБА_5, який із згодом помер, та син ОСОБА_6, проживаючі разом в ІНФОРМАЦІЯ_1 П»ятихатського району Дніпропетровської області, про що свідчить апеляційна скарга, однак вказана особа не була залучена до участі у справі, як і другий спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2, будучі апелянтом у справі та братом позивача ОСОБА_3

В силу ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) стосуються безпосередньо прав та інтересів також інших спадкоємців, які прийняли спадщину, але участі у справі не приймали і в якості співвідповідачів залучені не були, а тому вирішення спору та ухвалення рішення без їх участі є порушенням їх прав та інтересів, положень ст.ст.13,16 ЦК України, ст.ст.213,214 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За таких обставин, та враховуючи, що до участі у справі в якості співвідповідачів не були залучені інші спадкоємці, колегія суддів вважає, що позов є передчасним, а тому з цих підстав не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Жовтянської сільської ради П»ятихатського району Дніпропетровської області за участю третіх осіб П»ятихатської державної нотаріальної контори, відділу Держкомзему у П»ятихатському районі про поновлення строку звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай), відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору 1 964,38 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8