Справа № 653/894/17
Провадження № 2/653/614/17
РІШЕННЯ

іменем України

03.05.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

при секретарі - Тимашовій Т.А..,

за участю представника позивача - Коваленка І.І.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Малецького Я.М.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду у м. Генічеську цивільну справу за позовом Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Генічеська районна державна адміністрація Херсонської області, яка діє в інтересах ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, в якому просила позбавити ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що проявилось у тому, що дитини здебільшого знаходиться під наглядом бабусі, а мати зачасти перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Крім того, оскільки дитина є інвалідом, тому потребує особливого догляду, однак мати належним чином про дитину не дбає, у зв'язку з чим останній потрапив до лікарні з діагнозом «Діабетична кома». Вказані обставини і стали підставою звернення до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно родина ОСОБА_2 перебуває на обліку, як неблагополучна, у зв'язку з чим неодноразово інспектувались умови її проживання. На даний час умови значно покращились, проте у будинку до сих пір не має світла. Побоюються, що безвідповідальне ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов'язків, може спричинити шкоду здоров'ю її малолітньому сину ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що стала на шлях виправлення, вживає заходи щодо поліпшення умов проживання дитини. Дійсно, її дитини ОСОБА_4 хворіє на діабет, у зв'язку з чим у нього бувають приступи. Зазначає, що вона стала на шлях виправлення, та зможе забезпечити дитину усім необхідним, просила не позбавляти її батьківських прав.

Представник третьої особи Малецький Я.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Привільненської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Запис про батька ОСОБА_4 у актовому записі вчинено відповідно до вимог ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та бабусею, за адресою: АДРЕСА_1.

13 березня 2017р. на адресу голови Генічеської РДА надійшов лист від сільського голови Привільненської сільської ради Правдюка В.М. за №06/04-23, в якому останній просив провести засідання районної ради з опіки та піклування щодо вилучення із сім'ї ОСОБА_2 її сина ОСОБА_4, оскільки є загроза його життю та здоров'ю.

Того ж дня відбулось засідання ради опіки та піклування Привільненської сільської ради, про що складено протокол №2, на якому було вирішено вилучити з родини ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_4

17 березня 2017р. комісією з питань захисту прав дитини Генічеської РДА було прийнято рішення, яким вилучено ОСОБА_4 із сім"ї гр. ОСОБА_2, та тимчасово влаштовано до гр. ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння.

Згідно вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості за нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007р., ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Звертаючись з позовом до суду Орган опіки та піклування зазначає, що відповідач систематично зловживає спиртними напоями та не піклується про дитину.

Разом з тим, суду не надано належних доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Рішення про негайне відібрання дитини, як і висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не обґрунтовані і не підтверджені належними доказами.

У той же час, як вбачається зі змісту акту обстеження умов проживання дітей, які проживають у сім'ях, що опинились в складних життєвих умовах від 28 лютого 2017р., то сім'я ОСОБА_2 стала на шлях виправлення.

Крім того, як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_2, що вона від виховання сина не ухилялась. Дійсно її дитина є інвалідом, оскільки страждає на цукровий діабет, у зв'язку з чим постійно потребує лікування, медикаментів. Для потреб дитини вона періодично возить його до дитячої лікарні, де проходить курс лікування. Зазначила, що дійсно 07 березня 2017р. не услідкувала за дитиною, у зв'язку з чим останній впав у діабетичну кому, свою провину визнає, зазначила, що посилить контроль за харчуванням дитини.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що до її родини був влаштований ОСОБА_4, за весь час мати постійно цікавиться його життям, передавала їжу та кошти на лікування. Сама приїжджала раз-два на тиждень, оскільки село дуже далеко знаходиться від м. Генічеська. Вважала, що на даний час відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки остання виправилась, та в достатній мірі турбується про дитину.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації у своєму висновку вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4.

Згідно ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд не погоджується з висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та ставиться до них критично, оскільки такі висновки винесено без достатніх правових підстав, немотивовано, не містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину.

Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги, що заперечення відповідачем проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про її інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина та бажанням бути матір'ю.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про її інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від первісної вимоги, у задоволенні якої було відмовлено.

Разом з цим, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством, поклавши контроль за виконанням ними батьківських обов'язків на органи опіки та піклування.

Також, суд звертає увагу на те, що орган опіки та піклування не позбавлений можливості у випадку наявності для цього підстав звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_4- відмовити..

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо сина на Службу у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації у Херсонській області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Н. А. Шарко