Справа № 357/8770/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3417/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 31.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М., Данілова О.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області , відділу Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області , треті особи - ОСОБА_4 , ТОВ

« Краяни» , ПП « Обрій» про визнання незаконними і скасування рішення сільської ради , визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим ,що вона є власником земельної ділянки площею 0,2329 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку .

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2.

У 2014 році між позивачем та ОСОБА_2 виник спір щодо меж земельних ділянок відповідно фактичного користування та меж зазначених в правоустановчих документах. В результаті сторони звернулись до землевпорядних організацій з заяви про винесення меж, зазначених у правоустанровчих документах на їхні земельні ділянки, в натуру.

При винесенні меж було встановлено, що частина господарських будівель позивача, які збудовані в 1968 році, знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2, частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до ОСОБА_2.

У державному акті на право власності позивача на земельну ділянку та в державному акті ОСОБА_5 внесено частину земель загального користування (частина АДРЕСА_2) та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Краяни» від 21 травня 2015 року.

У квітні 2016 року, позивач звернулась до управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області із заявою про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації її земельної ділянки з порушенням вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі було прийнято рішення від 25 квітня 2016 року № ВР-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Бажаючи вирішити даний спір мирним шляхом позивач звернулась до ОСОБА_2 з листом ,де запропонувала врегулювати межі між їхніми земельними ділянками та виправити допущені помилки, але відповідач ОСОБА_2 відмовив будь-що виправляти.

З огляду на вказані обставини, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення 41 сесії Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області VI скликання від 11 серпня 2014 року № 41-463 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам у власність ОСОБА_2, кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2. та видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_2;

-визнати недійсний та скасувати документ що посвідчує право власності на

земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2113 га;

-визнати недійсним та скасувати реєстрацію земельної ділянки з

кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2113 га в Державному земельному кадастрі, в Поземельній книзі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, подали письмові заперечення на позов, просили відмовити в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

22 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення 41 сесії Шкарівської сільської ради Білоцерківського району У1 скликання від 11 серпня 2014 року №41-463 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 та видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2.

Визнаено недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2113 га (кадастровий номер НОМЕР_3 від 02 вересня 2014 року.)

Визнано недійсним та скасовано реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2113 га в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову . В апеляційній скарзі зазначав , що суд не взяв до уваги , що технічні помилки містяться саме в технічній документації позивача і третьої особи ОСОБА_4, а відтак висновки суду не помилковими .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги виходив із того, що Шкарівська сільрада в порушення вимог земельного законодавства незаконно затвердила проект землеустрою та передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку ,що порушує права позивача .

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам.

Як видно із матеріалів справи , позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2329 га., кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.10,15).

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,2036 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою; АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4.( а.с. 12)

Між сторонами виник спір, щодо фактичного користування земельними ділянками, тому сторони звернулись до землевпорядних організацій винести межі, зазначені в їхніх правоустановчих документах на землю, в натуру.

В результаті було встановлено, що частина господарських будівель 1968 року побудови позивача , знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2, та частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до домоволодіння ОСОБА_2. Крім того, в державному акті на право власності на земельну ділянку позивача та в акті на право власності на земельну ділянку третьої особи ОСОБА_5 внесено частину земель загального користування, тобто частина АДРЕСА_2 та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Краяни» від 21 травня 2015 року та виготовленим зведеним кадастровим планом, в якому зазначено наведені порушення (а.с.13,14).

Крім того в листі зазначено , що частина земельної ділянки в межах між точками 19,8 -11, 25 ,43,42,41,40 ,39 ,38,20 якою фактично користується (станом на дату обмірів) гр.. ОСОБА_3 загальною площею 0,0303 га знаходиться у власності ОСОБА_2 . та є спірною земельною ділянкою. ( а.с. 13-14) .

Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі прийнято рішення від 25 квітня 2016 року № РВ-016 про відмову ОСОБА_3 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки , яку передбачається зареєструвати , іншої земельної ділянки або її частини. Крім того у рішення зазначено , що кадастровий план в Державному акті на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_4 не відповідає фактичній конфігурації та розміру земельної ділянки, згідно Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) розробленою ТОВ «Краяни». Земельна ділянка накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1; НОМЕР_5; НОМЕР_3 та позивачу рекомендовано звернутись до суду (а.с. 18).

Даний лист свідчить ,що порушення та помилки є у правовстаровлюючих документах та технічній землевпорядній документації позивача ОСОБА_3, на що суд першої інстанції уваги не звернув .

З матеріалів справи вбачається ,що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5 належить ОСОБА_4 ( а.с. 24) .

Встановленим є те, що позивач зверталася до відповідача по справі ОСОБА_2 з листом де пропонувала врегулювати межі між їхніми земельними ділянками та виправити допущені помилки відповідно до норм чинного законодавства, та просила його дозволу на це, однак позитивної відповіді не отримано (а.с.26).

Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

За ст.118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 Земельного Кодексу України (в редакції на час отримання земельної ділянки сторонами) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, за частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 Земельного Кодексу України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 Земельного Кодексу України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (ч. З ст. 142 ЗК України).

Позивач добровільної відмови від права користування земельною ділянкою не подавала.

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_2 придбав житловий будинок згідно договору купівлі-продажу( а.с. 50).

В договорі купівлі-продажу відомості про земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, відсутні. Фактичне користування земельними ділянками, яке визначене до передачі земельних ділянок у власність не змінювалось до даного часу, що підтверджується наявністю старих стовпів для паркану встановлених раніше та парканом між будівлями та частиною паркану встановленого ОСОБА_2 у 2007 році, між земельними ділянками на яких відсутні побудови.

При виготовленні документації для приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 ПП «Обрій» в 2003 році не було враховано фактичне користування земельною ділянкою, а також не зазначено в кадастровому плані розміщення об'єктів нерухомості розташованих на земельній ділянці, як передбачено п. 1.2 р.1 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174.

При виготовленні технічної документації в 2013 році на земельну ділянку НОМЕР_6 ОСОБА_2 ПП «Обрій», також, не було враховано фактичне користування земельною ділянкою та не взято до уваги фактичні існуючі межі земельної ділянки, що призвело до зміщення межі зазначеної у виготовленій технічній документації в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 Дійсно, позивач погодила відповідачу межі, але ці межі не були винесені в натуру та ОСОБА_3 вважала, що ці межі відповідають фактичному користуванню.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до положень норм ст.. 16, 391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом , що є адекватним змісту порушеного права , який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право .

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з»ясування обставин ,що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки , ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи ,що у технічній документації на земельні ділянки як сторін, так і третьої особи ОСОБА_4 маються технічні помилки , в якій частині земельні ділянки перетинаються між собою не з»ясовано , що порушує права землевласників , однак без проведення експертизи це встановити і дослідити неможливо , сторонам було роз»яснено відповідно до ст. 10 ЦПК України , право заявити клопотання про призначення експертизи . Від сторін надійшли письмові заперечення щодо призначення експертизи .( а.с. 204-207) .

Враховуючи , що відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог і порушення її права , що розмір її земельної ділянки зменшився саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити належним чином наявність чи відсутність помилок в технічній документації,а рішення суду не може бути винесено лише на припущеннях тому висновок суду про задоволення позову є помилковим , рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України , колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат,стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1818 ,96 грн .

Керуючись ст. ст. 303,307, 309, 313- 315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області , відділу Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області , треті особи - ОСОБА_4 , ТОВ

« Краяни» , ПП « Обрій» про визнання незаконними і скасування рішення сільської ради , визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1818,96 грн ( одну тисячу вісімсот вісімнадцять грн. 96 коп) .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді