Справа № 570/2907/17
Номер провадження 2/570/1360/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

покликаючись на припинення відповідачем, який отримує пенсію, надання матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, позивач у поданій до суду 13 липня 2017 року позовній заяві просить стягнути з батька аліменти на його користь у розмірі 1/4 частки від доходу з моменту подачі позовної заяви до завершення навчання.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідач у поданих суду запереченнях позов не визнає. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, позивач є повнолітнім сином відповідача і згідно довідки Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 від 05 жовтня 2017 року є студентом 2 курсу Інституту прокуратури та кримінальної юстиції НЮУ ім.Я.Мудрого денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів і закінчує навчання 30 червня 2020 року.

Відповідно до довідок про доходи №№ 866, 867 позивач перестав отримувати стипендію з березня 2017 року. Крім того, надав докази оплати за проживання у гуртожитку за перший курс та за 1 сесестр другого курсу. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає.

Відповідач у поданих письмових запереченнях вказує, що отримує пенсію за вислугою років у розмірі 3 170 грн. 70 коп., хворіє низкою хронічних захворювань, що підтверджується копіями долучених довідок. Має неповнолітню дитину Анну ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої згідно ст.187 СК України сплачує аліменти у розмірі 1/4 від доходу (пенсії) на користь дружини ОСОБА_4 з 01 серпня 2017 року. Крім того, його непрацездатна матір ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 періодично потребує його допомоги.

Позивач не надав жодних доказів, що потребує матеріальної допомоги у зв"язку з продовженням навчання, оскільки є фізично здоровою особою і може працювати у вільний від навчання час. Бувша дружина ОСОБА_6 - мати позивача отримувала аліменти на свою користь із його пенсії до березня 2017 року, є адвокатом і отримує постійний дохід від надання безоплатної правової допомоги, а також займається приватною практикою.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ч.2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку(доходу) платника аліментів визначає суд, відповідно до ст.200 СК України. Дана вимога Закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Такий обов'язок незалежно від форми навчання виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"):

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності.

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає.

4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання.

Суд приймає до уваги пояснення відповідача стосовно того, що йому необхідно забезпечувати утримання іншої дитини, яка на даний час ще є неповнолітньою, однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, що продовжує навчання.

Враховуючи, що позивач досяг повноліття та продовжує навчання, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має стабільний дохід - пенсію по вислузі років, після подачі даного позову добровільно звернувся із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 доходу, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, що продовжує навчання, можливостей відповідача, те, що він має постійний дохід, те, що повнолітній син навчається на бюджетній основі та не отримує щомісячну стипендію, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), щомісячно. При цьому суд, виходячи із положень ст.182 СК України, врахував стан здоров'я відповідача (доказів того, що він непрацездатний, хворий, має інвалідність суду не надано), та дійшов висновку, що відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися та надавати допомогу щодо матеріального забезпечення своєї дитини. При цьому судом було прийнято до уваги, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина.

Такий висновок судів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186цс14.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день винесення рішення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, разом з тим згідно ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повнолітття, тому у випадку стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, вимоги ст.ст.79, 191 не застосувуються.

Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

задоволити частково цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2), аліменти на його утримання у розмірі 1/5 всіх видів його заробітку щомісячно, без врахування часу канікул, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним віку 23 років - 05 липня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області /№ рахунку 295, МФО 833017, ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходів 22030001, банк ГУДКСУ в Рівненській області ЄДРПОУ суду 26406260/ судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання.

Суддя: Кушнір Н.В.