Провадження №2/428/2561/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі Андрусишин Н.Т., за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот», з урахуванням уточнення позовних вимог, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач з 2005 року працювала на ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». З січня 2017 року відповідач затримував виплату заробітної плати. 29.09.2017 року позивач звільнилася за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі, передбаченому ст. 44 КЗпП України. Заборгованість з виплати позивачу заробітної плати станом на день звільнення склала 83133,01 грн. На даний час заборгованість не погашена, тому позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на викладене позивач звернулася з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись при цьому на письмові заперечення, у яких зазначено, що обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), а саме акти тероризму, військові дії на території Луганської області, встановлені висновком Торгово-промислової палати України, про що зазначено у Сертифікаті ТПП № 4978 про форс-мажорні обставини, що був виданий ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Вказані обставини свідчать про те, що затримка виплати заробітної плати працівникам та розрахунку при звільненні не є результатом провини роботодавця, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведенням АТО в регіоні, неналежним постачанням електроенергії, і як наслідок, тривалим простоєм виробничих потужностей і відсутністю фінансових надходжень від продажу продукції, необхідних для своєчасної виплати заробітної плати, та своєчасного розрахунку при звільненні.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії АК № 164334 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема 10.09.2012 року на підставі наказу №0073-КП від 07.09.2012 року була переведена провідним економістом по праці відділу організації праці та заробітної плати управління підприємства.

29.09.2017 року була звільнена за власним бажанням ч. 3 ст. 36 КЗпП України у звязку з невиконанням власником чи уповноваженим ним органом умов колективного договору на підставі наказу № НОМЕР_1 від 29.09.2017 року.

Згідно довідки №3489, виданої ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 06.10.2017 року, сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення складає 83133,01 грн. Через відсутність грошових коштів на рахунках підприємства виплата заробітної плати, яка належала для сплати на день звільнення не проведена.

Згідно довідок ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» №33703 від 06.10.2017 року та №33638 від 29.09.2017 року середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 67,50 грн., середньомісячна кількість годин 171,8 год., середньомісячна заробітна плата 11596,50 грн.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що у день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку. На день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 83133,01 грн. позивачу не виплачена.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Згідно ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

На підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідачем до суду був наданий сертифікат № 4978 (вих. № 2856/05.0-4 від 02.09.2015 року) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату № 4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» місцезнаходження якого: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, щодо зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «ОСОБА_2 України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 16.04.2014 року та дата закінчення - тривають на 02.09.2015 року, дату встановити неможливо.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» виконання зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «ОСОБА_2 України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Таким чином, у сертифікаті № 4978 Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Суд звертає увагу на те, що інших сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, виданих Торгово-промисловою палатою України, відповідачем до суду не надано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про ненадання до суду відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини в затримці розрахунку при звільненні позивача.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач була звільнена 29.09.2017 року, тобто в день, коли вона знаходилася на роботі і оплата за який була нарахована їй при звільненні, у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, оскільки день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 30.09.2017 року по 10.11.2017 року (день ухвалення судом даного рішення).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 67,50 грн. Середньомісячне число робочих годин позивача складає 171,8 робочих годин.

Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 30.09.2017 року по 10.11.2017 року складає один повний місяць (з 30.09.2017 року по 30.10.2017 року). Тобто, загальне середньомісячне число робочих годин за період невиплати тривалістю 1 повний місяць складає 171,8 середньомісячних робочих годин, до яких має бути додано 72 години (9 робочих днів за період з 31.10.2017 року по 10.11.2017 року включно). Таким чином, затримка розрахунку відповідача перед позивачем складає 243,8 робочих годин, які обраховані із урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. 243,8 робочих годин за час затримки розрахунку відповідача перед позивачем при звільненні слід помножити на середньогодинну заробітну плату позивача в сумі 67,50 грн., що складе 16456,50 грн.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та необхідність їх задоволення, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення даного судового рішення, визначений без утримання податків й інших обовязкових платежів, в розмірі 16456,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.871940097.1 від 17.10.2017 року про сплату судового збору в сумі 645,72 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 645,72 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16456 грн. 50 коп. (шістнадцять тисяч чотириста пятдесят шість гривень пятдесят копійок), визначений без утримання податку й інших обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 645 грн. 72 коп. (шістсот сорок пять гривень сімдесят дві копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 15.11.2017 року.

Суддя Т.С.Журавель