Справа № 152/1720/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

06.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2

Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2003 року, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду від 19.12.2013 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З відповідача на її користь на утримання дітей за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.11.2015 року стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 437 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

На даний час зросла мінімальна заробітна плата, а відповідно і мінімальний розмір аліментів, проте домовитися із відповідачем про збільшення розміру сплати аліментів вона не змогла, хоча на даний час останній сплачує їх у розмірі вдвічі нижчому від мінімального, встановленого законом.

Тому вона змушена звернутися з означеним позовом до суду.

Просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Шаргородського районного суду від 09.11.2015 року на її користь на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 900 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, що заявлені в позові (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 до нього про збільшення розміру аліментів визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову (а.с.17).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.02.2003 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року.

Вказана обставина сторонами визнається, тому, в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Від спільного проживання у шлюбі позивачка та відповідач мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2

На утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.11.2015 року (а.с.5).

Вказаним рішенням суду стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 437 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.10.2015 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (а.с.5).

Також, судом встановлено, що діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Плебанівської сільської ради від 25.10.2017 року №1664 (а.с.6).

Крім того, судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітніх дітей сторін змінилося, оскільки зріс розмір прожиткового мінімуму, проте, аліменти на їх утримання стягуються у розмірі, що є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України.

До того ж, судом встановлено, що відповідач не працює, стабільного заробітку не має, що вбачається із позовної заяви і не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви до суду про визнання позову (а.с.17).

Аналіз доказів переконує суд, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області і які він реально сплачує на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в сумі по 437 грн. щомісячно, є меншим, ніж встановлено ч.2 ст.182 СК України, що призводить до погіршення матеріального становища позивачки, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 900 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що несе більшу частину витрат на утримання дітей, ніж відповідач, що ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають дітей - неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року; що ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей сплачує в твердій грошовій сумі в розмірі по 437 грн. щомісяця, у зв'язку із чим на позивачку ОСОБА_1, з якою проживають сини, покладено більший обсяг обов'язків по утриманню дітей, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дітей для їх гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Також, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки позивачкою наведено обставини щодо зміни її та дітей матеріального стану, зокрема погіршення їх матеріального стану, та, враховуючи, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду від 19.12.2013 року ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану стягувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня 2017 року становить 1689 грн., з 01 травня 2017 року - 1777 грн., з 01 грудня 2017 року - 1860 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Враховуючи, що позивачка просить про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі, то суд вважає, що розмір аліментів на дітей, які слід стягувати з відповідача, повинен бути визначений в твердій грошовій сумі по 900 грн. на кожну дитину щомісячно.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, … інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

З наведених вище підстав та виходячи із аналізу доказів та вимог законодавства, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.11.2015 року і визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі по 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до повноліття дітей, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: