Справа №150/401/17
Провадження №2/150/173/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Кушнір Б.Б.,

за участю секретаря Горбей О.М.,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - адвоката Совгири Л.В.,

третьої особи - ОСОБА_5.,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки Чернівецької селищної ради від 07.02.2017 за №161, у даному житловому будинку, крім позивача зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, однак, фактично з дня прописки і до цього часу не проживають та за вказаною адресою не з'являються, відтак, вважає що відповідачі втратили право на користування будинком внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік, внаслідок чого у нього виникають проблеми із оформленням субсидій та інших пільг, чим порушуються його права власності та внаслідок чого він був вимушений звернутися до суду.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_4 подано до суду зустрічну позову заяву до ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на 100% спадкового майна. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чернівці Вінницької області померла мати позивача ОСОБА_13, після якої відкрилася спадщина, зокрема, і на житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю 58032 гривні. Зазначив, що є спадкоємцем першої черги на зазначене спадкове майно, так як фактичним шляхом прийняв спадщину, оскільки на день смерті матері був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Чернівецької селищної ради та пропискою в його паспорті як громадянина України, спадщину після смерті своєї матері, на відмінну від ОСОБА_1, прийняв та від неї не відмовлявся у встановлений законом строк. Крім ОСОБА_4 у спадкодавця був ще один син ОСОБА_1, але він відповідно до закону спадщину не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця не проживав і не був зареєстрований за адресою проживання та реєстрації спадкодавця. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно від 04.04.2013 отримав з порушенням закону, про що ОСОБА_4 дізнався лише при отриманні копії первинної позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі, відтак, вирішив звернутися до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року задоволено клопотання державного нотаріуса ОСОБА_5 та залучено його до участі в справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_14 та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримали, просять його задоволити повністю. Зустрічний позов заперечили з тих підстав, що ОСОБА_4 спадщину не прийняв, від прийняття спадщини відмовився, що підтверджується матеріалами спадкової справи, які містять нотаріально посвідчену відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини. Також зазначають, що ОСОБА_4 з своєю родиною був відсутній за місцем реєстрації та проживання протягом останніх 10 років.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і їхній представник Совгира Л.В. первісні позовні вимоги заперечили з тих підстав, що ОСОБА_4 та його сім'я з поважних причин були відсутні за місцем своєї реєстрації, оскільки перебувають на роботі за кордоном, під час приїзду ОСОБА_4 в смт.Чернівці його брат - ОСОБА_1 не пускав ні його, ні його сина у батьківський будинок по АДРЕСА_1. Окрім того, зазначають, що їм не було відомо про те, що брат - ОСОБА_1 оформив право власності на спадкове майно матері на себе, оскільки вважав, що саме ОСОБА_4 набув право власності на майно фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавця саме він та його сім'я була зареєстрована та проживала у спадковому будинку по АДРЕСА_1 на момент відкриття спадщини. Дані обставини стали підставою для подання зустрічної позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно.

Третя особа особа за зустрічним позовом - державний нотаріус ОСОБА_5. вимоги зустрічної позовної заяви заперечив, зазначивши, що нотаріусом були дотримані вимоги законодавства при видачі цього свідоцтва, зокрема, ст.529 ЦК України (в редакції 1963) та Прикінцевий та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4. в судове засідання жодного разу не з'явились, судові повістки, адресовані їм, повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «відсутність адресата», відтак, вказані особи повідомлені про розгляд даної справи шляхом оголошення в пресі - газета «Урядовий кур'єр» №161 від 31.08.2017 та газета «Вінничина» від 01.09.2017, відтак, у відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України, .вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_13, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим повторно 5 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області (а.с.98, зворот).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 НОМЕР_2, виданого повторно 11 липня 2012 року, його матір'ю записана ОСОБА_13 (а.с.99).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_3, виданого повторно 20 вересня 2017 року, його матір'ю записана ОСОБА_13 (а.с.134).

Згідно матеріалів спадкової справи №19/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що 29.01.2013 ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_13 та повідомив, що окрім нього спадкоємцем є ще ОСОБА_4 (а.с.96).

При заведенні спадкової справи нотаріусом за даними Спадкового реєстру було перевірено наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, які згідно даних, які містяться в інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 33143195 та № 33143228 від 29.01.2013 відсутні, та ним було заведено спадкову справу за № 19/2013 (а.с.97).

При видачі свідоцтва державним нотаріусом ОСОБА_5 було перевірено наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та наявність у спадковій справі всіх необхідних документів.

Зокрема, матеріали спадкової справи містять довідку виконавчого комітету Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області за № 170 від 28.01.2013, згідно якої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13, останнєм місцем проживання якої було АДРЕСА_1, спадкоємцями за законом залишилися ОСОБА_4 та ОСОБА_1, який проживав спільно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, продовжує проживати за вищевказаною адресою і в даний час.

Також у матеріалах спадкової справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 30.01.2013, у змісті якої зазначено, що ОСОБА_4 відомо про факт смерті ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1, а також те, що спадщину він не прийняв та на неї не претендує, по питанню поновленню строку на прийняття спадщини звертатися до суду не буде (а.с.103).

Також, в матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012, видане Чернівецькою селищною радою, відповідно до якого власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є ОСОБА_13, яке зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №37340154, згідно витягу №35117663 від 09.08.2012 (а.с.105).

На підставі вказаних документів та згідно ст. 529 Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року та Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 04 квітня 2013 видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстровано в реєстрі за № 199, згідно якого спадкоємцем майна за законом після померлої ОСОБА_13, 1933 року народження, є її син ОСОБА_1. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області по АДРЕСА_1, реєстратиційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 37340154, який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чернівецькою селищною радою 09 серпня 2012 року та зареєстрованого комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 09 серпня 2012 року, номер запису 1214 в книзі 5 (а.с.114).

Відповідно до довідки виконкому Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області за № 459 від 19.07.2017, на погосподарському номері в АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_4, 1964 р.н., ОСОБА_8, 1963 р.н., ОСОБА_9, 1983 р.н., ОСОБА_10, 1985 р.н., ОСОБА_12, 1995 р.н., ОСОБА_11, 1998 р.н.(а.с.60).

Також матеріали справи містять розписку ОСОБА_4 від 30.01.2013 року згідно якої ним підтверджено факт отримання від ОСОБА_1коштів в сумі 4 тисячі гривень за його частку у спадщині - ? спадкового майна ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.129).

Згідно довідки Чернівецької середньої загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 2 від 02.10.2017 за № 71, син ОСОБА_4 - ОСОБА_12, 1995 р.н., навчався в даній школі з 01.09.2001 по квітень 2005 року (а.с.169).

З копій погосподарських книг за адресою АДРЕСА_1 в смт.Чернівці за 1996-2000, 2001-2005роки вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_13, 1933р.н.(є відмітка, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4, 1964 р.н., ОСОБА_8, 1963 р.н., ОСОБА_15, 1983 р.н., ОСОБА_10, 1985 р.н., ОСОБА_12, 1995 р.н.

З копії погосподарської книги за адресою АДРЕСА_2 за 2001-2005 роки вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_7,1960р.н., ОСОБА_16, 1965р.н., ОСОБА_17, 1983р.н., ОСОБА_18, 1985р.н., ОСОБА_19, 1992р.н., ОСОБА_20

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що є головою Чернівецької селищної ради з 2006 року. Суду показала, що з погосподарських книг з 1986-1990років, 2016-2020 років вбачається, по АДРЕСА_1, у смт.Чернівці зареєстрований ОСОБА_4 з сім'єю, однак, вкладено свідоцтво про право на спадщину спадкоємцем є ОСОБА_1 Записів про реєстрацію ОСОБА_1 чи зняття з реєстрації ОСОБА_4 по господарські книги за вказаною адресою та за вказані роки не містять. Також зазначила, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Чернівецька селищна рада повноважна видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно за заявою власника чи особа, яка зареєстрована та проживаємо вказаному адресу, однак, хто звертався і кому видавалось таке свідоцтво на майно ОСОБА_13 сказати не може. Також зазначила, що підставою для визнання за ОСОБА_13 права приватної власності на будинок по АДРЕСА_1 в смт.Чернівці є рішення райвиконкому 1987року, однак, якої районної ради не вказала.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_13 з 1996 року, проживає по АДРЕСА_3. Показала суду, що спочатку по АДРЕСА_1, проживав ОСОБА_4 із сім'єю, потім ОСОБА_1, який живе там і до цього часу. Більше 10 років ОСОБА_4 не проживав за вказаною адресою. Підтвердила факт проживання сім'ї ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, приблизно до 2004 року.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_4, проживає по АДРЕСА_4. Суду показала, що по АДРЕСА_1, проживали батьки сторін, потім син ОСОБА_1 одружився і проживав з дружиною за її адресою, а ОСОБА_4 до смерті батьків проживав з дружиною і сімєю по АДРЕСА_1. На момент смерті ОСОБА_13 з нею проживав ОСОБА_4 з сімєю. Після смерті матері і до даного часу за даною адресою проживає ОСОБА_1, ОСОБА_4 з дружиною поїхали в Росію, не проживав за вказаною адресою близько 12 років.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що є сином ОСОБА_1 та племінником ОСОБА_4 Чи проживав станом на 2001 рік ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, йому не відомо. ОСОБА_13 проживала по АДРЕСА_1, ховали її його батьки, оскільки ОСОБА_4 брати матеріальну участь у похованні ОСОБА_13 змоги не мав. Батько - ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_13 та після того, як виїхала сім'я ОСОБА_4 Також зазначив, що з дитинства з батьками проживав по АДРЕСА_5, згодом по вул.Мічуріна, номера будинку не пам?ятає, але не 76. Зазначив, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 за відмову від спадщини чотири тисячі гривень, про що була складена розписка у 2013 році. Зазначив, що документами щодо оформлення права власності та спадкових прав батька на майно ОСОБА_13 не займався, однак, відповісти на запитання представника Совгири Л.В. чому саме його прізвище зазначено в графі «замовник» на проведення інвентаризації Могилів-Подільським бюро технічної інвентаризації об'єкта по АДРЕСА_1 в смт.Черівці , відповіді не надав.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав, що ОСОБА_4 з сім'єю проживав з батьками на час смерті матері по АДРЕСА_1. Витрати і на похорони та організацією поховання ОСОБА_13 здійснював ОСОБА_4 На час смерті ОСОБА_13 син ОСОБА_1 проживав із дружиною по АДРЕСА_2, документами на будинок почав займатися у 2012-2013 роках. ОСОБА_4 виїхав приблизно у 2002-2004 роках, приїзджав через 4-5 років, а також у 2013 році, коли приїжджав жив у нього, оскільки його брат ОСОБА_1 не допускав до батьківського будинку. ОСОБА_1 почав проживати по АДРЕСА_1, з 2010 року.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1, її мати проживає по АДРЕСА_6. Суду показала, що після одруження ОСОБА_1 пішов проживати до дружини, ОСОБА_4 проживав в батьківській хаті з дружиною і дітьми, потім виїхали. Приблизно у 2009-2010 роках по АДРЕСА_1 поселився ОСОБА_1, до нього приїхав син ОСОБА_26 з дружиною і дитиною, проживали разом десь 1.5 роки. ОСОБА_4 приїхав у грудні 2016-січні 2017 року, ночував у її матері, жив по сусідах, оскільки ОСОБА_1 не пускав його проживати в будинок по АДРЕСА_1, виганяв його з хати. На момент смерті ОСОБА_13 і після смерті до 2004-2005 років ОСОБА_4 разом з родиною проживав по АДРЕСА_1, та займався похоронами матері. ОСОБА_4 виїхав з родиною в Росію, до матері дружини.

Будучи допитаним у судовому засіданні за його згодою відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у якості свідка пояснив, що на поховання матері витрати ніс він разом із братом ОСОБА_4 Після похорону матері брат ОСОБА_4 проживав близько 1 року у будинку, та був там зареєстрований разом із своєю сімєю. Він був прописаний і проживав по АДРЕСА_2. Перейшов проживати до будинку матері у 2003 році, проживає до тепер, оплачує комунальні послуги, хоча зареєстрований по АДРЕСА_2. Визнав право ОСОБА_4 на ? частки будинку, однак, зазначив, що у 2013 році його син -ОСОБА_19 оплатив братові його частку, що підтверджується розпискою ОСОБА_4Також підтвердив той факт, що ОСОБА_4. з 2002по 2017 роки приїзджав декілька разів, однак, до нього не приходив, відтак, не міг його виганяти.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 зазначив, що він є державним реєстратором Бабчинецької сільської ради. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор має право вносити відомості до державного реєстру щодо реєстрації права власності майна померлого з 2015року за заявою спадкоємця та за наявності правовстановлюючих документів та доказів, що вказана особа є спадкоємцем. Зазначив про неможливість надання інших показів що стосуються реєстрації майна померлої ОСОБА_13 після її смерті, з посиланням на ту обставину, що такі відомості зберігаюься в архівній справі права власності на нерухоме майно ОСОБА_13 за адресою смт.Чернівці, АДРЕСА_1 за відповідний рік.

Будучи допитаним як свідок нотаріус ОСОБА_5. пояснив, що відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка була чинною на момент видачі свідоцтва, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання

правовстановлювальних документів про належність цього майна

спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього

майна. Щодо наявності по інформаційній довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна по об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 в смт.Чернівці, Чернівецького району Вінницької області, тип обтяження «заборона» не позбавляє права видавати свідоцтво про право власності на спадщину, оскільки забороняється тільки якщо накладено «арешт на майно». Також зазначив, що не повідомляв Ощадбанк про заборону щодо нерухомого майна, оскільки власником була ОСОБА_13, а заборона накладена на майно ОСОБА_8 Спадкування здійснено за ЦК УРСР (1963 року), відповідно до якої ОСОБА_1, згідно довідки виконкому Чернівецької селищної ради є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, що підтверджується також наявністю у нього свідоцтва про державну реєстрацію права власності, документів на пай та банківські вклади. Місцем реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_1 згідно паспортних даних було смт. Чернівці. Також зазначив, що нотаріусом були дотримані вимоги законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, ст.529 ЦК України (в редакції 1963) та Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, на підставі поданих спадкоємцем документів, які нотаріус оцінює по формальних ознаках на відповідності чинному законодавству: печатка, підпис, яким органом видано, а нечинним чи недійнисним з підстав їх невідповідності дійсним обставинам визнавати не може.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити з наступних підстав.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності, в тому числі на спадкове майно, порядок визнання недійсним правочину і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР 1963 року, ЦК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки зустрічні позовні вимоги, які стосуються визнання правомірності набуття права власності на спірний будинок по АДРЕСА_1, можуть виключити повністю або частково задоволення первісного позову, суд прийшов до висновку, що спочатку слід надати оцінку правовідносинам, які склались між сторонами за зустрічним позовом у даній справі з правовідносин спадкування, яка відкрилась після смерті ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_13 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини у звязку з прийняттям спадщини ОСОБА_13, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_13 є її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_13, оскільки постійно, з 1991 року по день смерті спадкодавця, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживав із ОСОБА_13 на одному погосподарському номері, в межах шестимісячного строку не відмовився від спадщини, а, навпаки, вчинив дії, передбачені ст.549 ЦПК України (в ред.1963 року), після смерті ОСОБА_13, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Дані обставини підтверджується копією паспорта ОСОБА_4, копіями погосподарських книг за адресою АДРЕСА_1 в смт.Чернівці за 1996-2000, 2001-2005роки, показами свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_28, ОСОБА_1, довідками Чернівецької селищної ради №459 від 19.07.2017 та №531 від 03.08.2017, довідкою Чернівецької середньої загальноосвітньої школи від 02.10.2017 за №71.

Однак, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_13 за законом, своїх спадкових прав на належний спадкодавцеві житловий будинок АДРЕСА_1 не оформив, свідоцтва про право на спадщину не отримував.

При цьому, вказана обставина не позбавляє спадкоємця за законом ОСОБА_4 на успадкування майна ОСОБА_13, в тому числі і житлового будинку АДРЕСА_1.

Проте, судом встановлено, що право ОСОБА_4 на спадкування майна після смерті ОСОБА_13 було порушено відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1, який оформив спадкові права на вказане майно за законом, та Чернівецькою селищною радою, яка видала для оформлення спадщини відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 довідку про коло спадкоємців, місце їхнього проживання/реєстрації та прийняття спадщини на момент відкриття спадщини, яка не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, встановленим судом.

Так, відповідно до матеріалів спадкової справи №19/2013 (а.с.96-117), ОСОБА_1 подав до Чернівецької державної нотаріальної контори: заяву про те, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_13; свідоцтво про смерть ОСОБА_13, свідоцтво про народження ОСОБА_1, копію паспорта, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012 про право приватної власності ОСОБА_13 на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1; довідку виконавчого комітету Чернівецької селищної ради від 28.01.2013 року за №170; копію сертифікату на право на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_13

Відповідно до вказаної довідки, після смерті ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка проживала в смт.Чернівці на АДРЕСА_1, спадкоємцями за законом залишились ОСОБА_4 та ОСОБА_1, який проживав спільно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, продовжує проживати за вказаною адресою і на даний час. Арешту та заборони на будівлі не накладено, розрахунки по обов0язкових страхових платежах проведено повністю, заборгованості не має. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає.

Таким чином, Чернівецька селищна рада, видавши довідку, у якій з невідомих причин не повідомила нотаріуса про факт проживання та реєстрації на момент відкриття спадщини за вказаною адресою ОСОБА_4, сприяла незаконному оформленню спадщини ОСОБА_1, чим порушено права ОСОБА_4 на спадщину.

Крім того, однією із підстав для оформлення спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_13, було свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.08.2012 року.

Судом не встановлено, що при житті ОСОБА_13 зверталася в Чернівецьку селищну раду за свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в смт.Чернівці.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок по АДРЕСА_1, в смт.Чернівці видане Чернівецькою селищною радою 09.08.2012року на імя ОСОБА_13, тобто через одинадцять років після смерті останньої, а також, без зазначення заявника чи особи отримувача такого свідоцтва. Підставою для видачі такого свідоцтва зазначено рішення райвиконкому від 24.01.1987 року.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво про право власності видане на імя ОСОБА_13 з порушенням норм цивільного законодавства, зокрема ст.86 ЦК УРСР в ред.1963 року, що діяв на момент смерті ОСОБА_13

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з копії спадкової справи, заява ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини датована 30.01.2013 року, тобто через дванадцять років після смерті спадкодавця, що є порушенням вимог ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963року).

Натомість, ОСОБА_1 доказів прийняття спадщину у спосіб, передбачений ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р), а саме, фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном чи шляхом подання заяви нотаріальній конторі про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, до матеріалів справи не подав, а своїми показами підтвердив факт проживання ОСОБА_4 з сім'єю на момент смерті ОСОБА_13 та протягом півроку після її смерті за адресою АДРЕСА_1 в смт.Чернівці, а також підтвердив факт свого проживання та реєстрації на момент смерті ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_2.

Відтак, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_13 була власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області, на АДРЕСА_1; ОСОБА_4 спадщину після смерті метері ОСОБА_13 прийняв, але не оформив, відтак, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 04 квітня 2013, зареєстровано в реєстрі за № 199, згідно якого спадкоємцем майна за законом після померлої ОСОБА_13, 1933 року народження, є її син ОСОБА_1, спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Чернівці Чернівецького району Вінницької області по АДРЕСА_1, слід визнати недійсним.

Посилання представника ОСОБА_1 на ту обставину, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_13, право приватної власності на житловий будинок не було оформлено на неї, відтак, вказаний житловий будинок не увійшов до спадкової маси, вважається судом безпідставними, оскільки набуття права власності ОСОБА_13 на житловий будинок по АДРЕСА_1 в смт.Чернівці (рік забудови 1960) регулюється нормами ЦК УРСР в ред.1922 року, Указом Президії ВР СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, відповідно до яких до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподрські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 у 1985-1988роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності за ОСОБА_13 за її життя в бюро технічної інвентаризації зареєстровано не було, однак, з погосподарських книг за 1996-2005роки вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 в смт.Чернівці (рік побудови 1960) перебуває у приватній власності громадян, показами свідка ОСОБА_21 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно встановлено, що підставою набуття права приватної власності ОСОБА_13 на вказане нерухоме майно є рішення райвиконкому 1987року.

Проаналізувавши докази та показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважаю, що судом здобуто належні та допустимі докази для часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.04.2013 року Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області на імя ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №199.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, то суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 20.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування»).

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 із заявою про оформлення спадщини до нотаріуса не звертався, свого права оформити спадщину у передбаченому законом порядку не використав, відтак, суд приходить до висновку, що у вказані частині зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за законом слід відмовити.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Оскільки судом встановлено неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у смт.Чернівці та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, відтак, не підлягають задоволенню і первісні позовні вимоги про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 58-60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені первісного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічний позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями - задоволити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.2013 в спадковій справі №19/2013 та зареєстрованого в реєстрі за №199, виданого на ім'я ОСОБА_7.

У визнанні в порядку спадкування права власності на 100% житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в смт. Чернівці Вінницької області по АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 640 /шістсотсорок/ гривень в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення, у відповідності до ч.3 ст.209 ЦПК України, складено 27.10.2017.

Суддя Кушнір Б.Б.