Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Номер провадження 2/711/2350/17

Справа № 711/7499/17

30 листопада 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.,

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Предметом судового розгляду є дійсність договору довічного утримання, який був укладений 04.06.2013р. за №2215 між ОСОБА_3, яка померла 23.08.2017р., та ОСОБА_2.

Під час розгляду справи представник позивача заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у відношенні померлої ОСОБА_3 для вирішення питання чи могла вона розуміти значення своїх дій та керуватися ними на час укладення договору.

Сторона відповідача заперечила проти задоволення клопотання зазначивши, що результати такої експертизи не мають значення для правильного вирішення справи і матимуть наслідком лише затримку прийняття судом остаточного рішення по справі.

Заслухавши думку сторін та їх представників суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.143 Цивільно-процесуального кодексу України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позовних вимог є дійсність договору довічного утримання. Підставою позову визначено те, що такий правочин було вчинено померлою ОСОБА_3 під впливом помилки, внаслідок введення її відповідачем в оману, а також укладення такого договору під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах.

Аналіз змісту заявлених позивачем у клопотанні про призначення експретизи питань, які необхідно поставити перед експертом, свідчить, що фактично заявлене клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

В цьому слід звернути увагу, що завданням психіатричної експертизи є визначення психічного стану здоров'я особи для встановлення обсягу її дієздатності на момент вчинення правочину. Натомість в Україні діє принцип презумпції психічного здоров'я, відповідно до якого кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законом (ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Під час судового розгляду жоден з допитаних судом осіб не повідомляв про наявність обставин, які б свідчили про те, що поведінка померлої свідчила про наявність в неї ознак психічних розладів чи наявності психічних захворювань. Не надано суду і доказів на підтвердження того, що померла перебувала на обліку у лікаря-психіатра. За таких обставин об'єктивних причин для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи судом не встановлено. Доводи сторони позивача щодо обовязковості проведення такої експертизи з посиланням на рекомендації, викладені в постанові пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9, є помилковими, оскільки обовязковість проведення такої експертизи має місце в тих випадках, коли правочин оспорюється з підстав, передбачених ст.225 ЦК України, тобто з підстав того, що правочин вчинений дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій. Але таких підстав у своєму позові позивач не заявляла і на даній стадії вже не може посилатись на них.

Натомість частина питань, які містяться в клопотанні позивача можуть бути предметом окремої судово-психологічної експертизи, але за умови необхідності і доцільності проведення такого експертного дослідження.

Предметом доказування по даній справі, в контексті підстав позову, є наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, сам факт обману, наявність тяжких обставин для усунення або зменшення яких померла мала укласти оспорюваний правочин і за відсутності яких померла не вчиняла би такий правочин або вчинила би його на інших умовах.

Отже щодо доводів про необхідність визначення індивідуально-психологічних рис характеру мотивотвірних чинників психічного життя та поведінки померлої, то в цьому контексті слід зауважити, що з огляду на зміст спірних правовідносин та обставин, які підлягають доказуванню, такі відомості не мають вирішального значення для правильного вирішення спору, оскільки носять факультативний характер. За таких обставин висновки такої експертизи не матимуть істотного значення для правильності вирішення спору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин призначення по справі комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи не сприятиме реалізації завдань судочинства. Тому враховуючи доказове значення висновків такої експертизи в контексті умов її проведення (вартість, строк проведення, обсяг вихідних даних, відсутність під експертної особи тощо) суд дійшов висновку про недоцільність її призначення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.60, 143, 202, 208 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_4