№ 556/734/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2017 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до Більськовільської сільської ради Володимирецького району, третьої особи ОСОБА_3, про визнання права власності на спадщину, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Більськовільської сільської ради Володимирецького району про визнання права власності на спадщину, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Більськовільської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що в с. Більська Воля вул. 17 Вересня, 4а Володимирецького району Рівненської області в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.09.2012 року, померла її мати ОСОБА_6. За життя нею було складено заповіт, згідно якого усе своє майно, яке знаходиться за адресою с. Більська Воля Володимирецького району, вул. 17 Вересня, 4а, остання заповіла ОСОБА_1 Після смерті матері позивач прийняла спадщину, оскільки проживала разом із матірю до часу її смерті. В той же час, оформити спадкові права в органах нотаріату неможливо, оскільки за життя мати не зареєструвала право власності на свій житловий будинок. Вважає, що належним чином прийняла заповідане їй майно, та набула на нього право власності.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матірю, доглядала її, після смерті здійснила поховання. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку. В той же час, ні третя особа ОСОБА_3, ні інші спадкоємці першої черги рідні діти покійної ОСОБА_6 спадщину після смерті матері не приймали. Крім того, вважає, що ОСОБА_3 немає права на обовязкову частку у спадщині, оскільки він отримує пенсію із зниженням пенсійного віку, як постраждалий від аварії на ЧАЕС, тому не є непрацездатним. У звязку з цим просила задоволити власний позов та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Представник відповідача Більськовільської сільської ради визнав позовні вимоги ОСОБА_1, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, будучи залучений до участі у справі ухвалою Володимирецького районного суду, заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 та звернувся до суду із власним позовом про визнання права власності на спадщину після смерті матері.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є рідним сином спадкодавця, пенсіонером за віком, постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 в с.Більська Воля, доглядав матір та допомагав вести спільне підсобне господарство до дня її смерті. Після смерті матері, (спадкодавця) ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входять: житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Більська Воля, вул.17 Вересня, 4а, Володимирецького району, Рівненської області, інші господарські будівлі та споруди, а також, земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку господарських будівель та споруд та земельна ділянка для ведення сільського господарства біля будинку. У звязку із викладеним вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті матері у відповідності до правил ч.3 ст.1268 ЦК України, та набув право власності на спадкове майно, яке не має змогу захистити інакше ніж у судовому порядку.

В той же час, вважає, що позивач ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті матері, оскільки не проживала разом з нею на час смерті і повідомляє неправдиві відомості про місце проживання матері на час її смерті, а до Кузнецовської державної нотаріальної контори звернулась із заявою про прийняття спадщини не за заповітом, а за законом. При цьому вважає, що ОСОБА_1 порушила порядок звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела свої родинні відносини із покійною ОСОБА_6, оскільки в свідоцтві про народження позивача зазначено по-батькові «Ієвна», а не «Іовівна». При цьому заповіт, на підставі якого ОСОБА_1 бажає оформити свої спадкові права, посвідчений їз порушенням встановленого порядку. Тому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволити його позов про визнання права власності на спадкове майно.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позову ОСОБА_3, представник Більськовільської сільської ради клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши показання свідків та письмові докази у справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, в той же час у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити із наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2012 року померла ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серія 1-ГЮ №127677, виданим Більськовільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області , 02.10.2012 року (а.с.5).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у звязку з його смертю.

З письмових доказів, зокрема довідки № 113/325 від 26.04.2013 року, виданої Рівненським ОБТІ та технічного паспорту, довідки № 01-14/53 від 16.05.2013 року, виданої Володимирецькою ДНК, довідок №2423 від 18.04.2013 року та №1894 від 06.06.2017 року, виданих Більськовільською сільською радою Володимирецького району, вбачається, що житловий будинок в с. Більська Воля Володимирецького району, вул. 17 Вересня, 4а, розташований на земельній ділянці площею 0,56 га, рахується як окремий обєкт погосподарського обліку, за померлою ОСОБА_6, яка була головою відповідного домогосподарства. Реєстрація житлового будинку не проводилась, його вартість складає 22917 грн. Вказаний житловий будинок збудовано в 1948 році, на відведеній для цього земельній ділянці, і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обовязкової реєстрації речових прав на житловий будинок.

Таким чином, судом встановлено, що на час своєї смерті ОСОБА_6 була власником житлового будинку №4а по вул.17 Вересня в с.Більська Воля Володимирецького району, і після смерті власниці, вказаний будинок увійшов до складу спадщини.

З приводу спадкування майна ОСОБА_6 встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно заповіту, посвідченого посадовою особою Більськовільської сільської ради Володимирецького району, 04.02.1989 року ОСОБА_6 усе своє майно, в т.ч. житловий будинок в с.Більська Воля, заповіла ОСОБА_1 (а.с.4). Вказаний заповіт не змінений, не скасований, ніким не оспорювався, і на час смерті ОСОБА_6 є ії єдиним заповітом. Таким чином, спадкування майна ОСОБА_6 здійснюється за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 надала суду належні та допустимі докази, які свідчать про наявність у неї права на спадщину та прийняття спадщини після смерті матері, і доводи ОСОБА_3 цих доказів не спростовують.

Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановлено статтею 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

З приводу місця проживання ОСОБА_6 судом встановлено наступне.

У відповідності до ч..1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З довідки №2833 від 14.02.2013 року, виданої ЖЕД-3 м.Кузнецовська, вбачається, що ОСОБА_6 з 04.03.2008 року по час своєї смерті 30.09.2012 року проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_1

Дана обставина підтверджується зокрема і тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були зареєстровані за однією адресою в м.Кузнецовськ; ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №268 від 10.06.2005 року, була призначена помічником ОСОБА_6 у відповідності до ст.78 ЦК України.

З довідки №2546 від 20.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Більськовільської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_6 на час своєї смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_6 за своїм бажанням перебувала або в м.Кузнецовську, в квартирі своєї доньки ОСОБА_1 (позивач ОСОБА_1І.), або у власному житловому будинку в с.Більська Воля.

Такі пояснення свідків не спростовують факту тривалого спільного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матірю ОСОБА_6 З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матірю ОСОБА_6 на час її смерті, не подавала заяви про відмову від спадщини, тому в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Доводи ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 неправомірно звернулась із заявою про прийняття спадщини до Кузнецовської міської державної нотаріальної контори, не спростовують висновків суду і не є переконливими.

Так, оглядом спадкової справи №35-2013 встановлено, що 26.03.2013 року ОСОБА_1 подала до Кузнецовської міської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Така заява не є тотожною заяві про прийняття спадщини, а стосується оформлення вже прийнятої спадщини.

У відповідності до ст..1221 ЦК України, п.1.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Виходячи із названих положень чинного законодавства, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 на час своєї смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, місцем відкриття спадщини після її смерті є саме м.Кузнецовськ, у звязку з чим заведення спадкової справи в Кузнецовській міській ДНК повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому судом також встановлено, що у період відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 та подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, у звязку із перебуванням державного нотаріуса Володимирецької ДНК у відпустці по вагітності та пологам, виконання обовязків по нотаріальному обслуговуванню населення Володимирецького району було покладено на Кузнецовську ДНК, що підтверджується наказом Головного управління юстиції у Рівненській області №554 від 10.07.2012 року.

З приводу доведеності родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, які на думку ОСОБА_3, не доведені, суд констатує, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки ОСОБА_3 в поданих ним письмових документах (а.с.40, а.с.98), а також у своїх поясненнях та під час допиту свідків визнав той факт, що він та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_6 їх матірю, суд вважає даний факт доведеним.

Таким чином, з урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, будучи спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом, належним чином прийняла спадщину після смерті матері, і її позов підлягає задоволенню.

З приводу позовних вимог ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є рідним сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його народження 1-ГЮ №253468 (а.с.42). З 07.01.2009 року ОСОБА_3 отримує пенсію за віком, призначену довічно, що підтверджується довідкою №05-01/383 від 08.06.2016 року.

Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до кола спадкоємців матері, належить до першої черги спадкоємців за законом, на час смерті ОСОБА_6 був непрацездатним, тобто мав право на обовязкову частку у майні при спадкуванні майна матері за заповітом, як це передбачено ч.1 ст.1241 ЦК України.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи, на підставі сукупності досліджених судом доказів встановлено, що своє право на спадкування ОСОБА_3 не реалізував, і права на спадкове майно не набув.

Так, з ч.1 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Аналіз змісту даної норми свідчить про те, що саме спадкоємець в залежності від власної волі та діючи на власний розсуд, з метою реалізації свого права на спадкування майна спадкодавця, повинен засвідчити своє бажання отримати спадкове майно, для чого приймає спадщину у встановлений законом спосіб.

В своїй постанові від 12 квітня 2017 р. у справі № 6-2962цс16, Верховний Суд України наводить наступний правовий висновок: «Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину.»

Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем, на думку суду, є обовязковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обовязкову частку у спадщині.

В той же час, ОСОБА_3 спадщини після смерті матері не прийняв.

Так, зі змісту ст.1268, 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 не подавав заяви про прийняття спадщини після смерті матері, що він сам підтвердив у своїй позовній заяві та поясненнях. Крім того, дана обставина підтверджується матеріалами оглянутої судом спадкової справи №35-2013, а також повідомленням нотаріусів Володимирецького районного нотаріального округу №117/01-16 від 17.07.2017 року та №846/01-16 від 02.08.2017 року.

Що стосується спільного проживання ОСОБА_3 разом з матірю ОСОБА_6 в с.Більська Воля Володимирецького району, то дане твердження позивача повністю спростовано дослідженими у справі доказами.

Так, проаналізовані судом довідки, видані виконавчим комітетом Більськовільської сільської ради №801 від 13.02.2013 року, №2546 від 25.07.2016 року, №2523 від 19.07.2016 року, №1894 від 06.06.2017 року, засвідчують ту обставину, що ОСОБА_6 була власником окремого домогосподарства (житлового будинку з надвірними господарськими будівлями) в с.Більська Воля Володимирецького району, по вул. 17 Вересня, №4А, якому було присвоєно окремий номер по господарського обліку; і в цьому будинку ОСОБА_6 проживала одна, будь-які інші особи в цьому ж будинку не проживали і не були зареєстровані.

В той же час, ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 в іншому, окремому будинку - №4 по вул.17 Вересня, що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті ОСОБА_3 серії МЮ №037133, а також інформацією, яку сам позивач навів у поданих ним до суду заявах та скаргах.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 пояснили, що під час перебування в с.Більська Воля Володимирецького району ОСОБА_6 проживала у власному житловому будинку, а її син ОСОБА_16 з сімєю (позивач ОСОБА_3) окремо, в іншому житловому будинку по сусідству з будинком матері.

Показання свідків в цій частині є логічними, послідовними та одностайними, і будь-яких сумнівів у їх достовірності у суду не виникло.

Разом з тим, довідка про факт спільного проживання ОСОБА_3 разом із матірю ОСОБА_6 №2551 від 14.08.2017 року, яка надана ОСОБА_3 в якості доказу, на думку суду не містить достовірної інформації і є сумнівним доказом. Так, вказана довідка видана без посилання на будь-які первинні дані будинкові чи погосподарські книги, дані реєстраційного обліку, дані опитування свідків. Про це ж свідчить і наступна довідка №2785, видана тією ж посадовою особою Більськовільської сільської ради 01.09.2017 року, в якій спростовуються відомості, викладені у довідці №2551 від 14.08.2017 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надав суду жодного належного та допустимого доказу прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_6, у звязку з чим підстав для задоволення його позову немає.

При цьому, за наслідками розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки інші діти ОСОБА_6 спадщини не приймали і спільно з матірю не проживали. Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 як за заповітом, так і за законом, що є підставою для задоволення її позову та відмови у позові ОСОБА_3

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212-213 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серії СР № 799040 виданий Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 22.01.2001 року, ідентифікаційний №, право власності, в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок та інші господарські будівлі, що розташовані в с. Більська Воля Володимирецького району Рівненської області, вул. 17 Вересня, № 4-А, після смерті матері - ОСОБА_6, померлої 30.09.2012 року.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області черезВолодимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :