АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

31 липня 2017 року. Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва Усик Г.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки та процентів за користування, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за договором позики, укладеного між сторонами 26.12.2013 року. З урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 суму позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, а всього 196 570,13 грн.

У серпні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, у розмірі 196 570,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 1 965,70 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним - залишено без задоволення.

Справа №760/20082/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9198/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як особа, яка не приймала участь у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким: первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляцій, стягнення неустойки та процентів за користування задовольнити; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, у розмірі 98 285,07 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, у розмірі 98 285,07 грн., а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі по 985,85 грн. кожному; зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним - залишити без задоволення.

Зазначав, що суд першої інстанції не урахував, що він та ОСОБА_3 з 20.06.2008 р. по 30.05.2017 р. перебували у зареєстрованому шлюбі і на укладення договору позики він надавав свою згоду. Оскільки зазначені кошти є спільною сумісною власністю подружжя, то суд повинен був залучити його до участі у розгляді справи та стягнути заборгованість не лише на користь ОСОБА_3, а у рівних частках на неї та на його користь.

З огляду на наведене вважав, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. порушено його майнові права.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 посилався на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відмовилась надавати йому всю необхідну інформацію про виконання оскаржуваного рішення, отримати у суді копії рішення він не міг, оскільки не був стороною у справі, а лише 21.07.2017 р. знайшов текст рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 необхідно відмовити з наступних підстав.

За змістом ст.13, ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі і вважає, що прийнятим судовим рішенням порушені її права та обов'язки, суд апеляційної інстанції перевіряє, чи дійсно є підстави припускати наявність порушення прав та обов'язків цієї особи у зв'язку з ухваленим судовим рішенням, і в залежності від встановленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини 3 ст.297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що 26.12.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики.

ОСОБА_2 не є стороною зазначеного договору та стороною у справі, а представляв інтереси позивача ОСОБА_3 та був обізнаний про обставини справи і наявність ухваленого рішення.

З рішення суду убачається, що ним не вирішувались питання про права та обов'язки заявника ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору про стягнення заборгованості за договором позики суд не урахував, що цей договір був укладений у період його шлюбу з ОСОБА_3, а тому передані за договором позики та стягнуті за рішенням суду кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак суд повинен був стягнути їх з відповідача на користь подружжя в рівних частках є безпідставними, оскільки предметом судового спору було стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і не вирішувалося питання про правовий статус майна, переданого за договором позики.

Оскаржуване судове рішення не позбавляє права ОСОБА_2 звернутись з позовом до ОСОБА_3 про визнання переданих за договором позики та стягнутих за рішенням суду коштів спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ.

Ураховуючи наведене у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 292, 297 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя: Г.І. Усик