Справа № 364/857/17
Провадження № 2-о/364/8/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володарка справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2,

заінтересована особа ОСОБА_3,

про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаною заявою в якій просять встановити факт смерті їхнього дядька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги заявники мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в смт. Георгіївка, Лутугинського району Луганської області помер їхній дядько. Однак у зв'язку з відсутністю належним чином оформленого свідоцтва про смерть заявникам відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_4, що змусило їх звернутися до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_2 вимоги заяви підтримали та просили суд задовольнити заяву, посилаючись на обставини зазначені в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви визнала та проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дядьком заявників та рідним братом заінтересованої особи ОСОБА_3.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

31 березня 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугінського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1, про що складено актовий запис № 346.

У зв'язку з відсутністю медичного документу, форма якого відповідала б формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України №545 від 08 серпня 2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» заявники позбавлені можливості провести державну реєстрацію смерті дядька.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_4 і визначає датою його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем смерті - смт. Георгіївка, Лутугінського району Луганської області.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для державної реєстрації смерті дядька.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, що надасть їм можливість отримати свідоцтво про смерть видане відповідним державним органом України.

За таких обставин подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 209-215, 257-1, 259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), уродженця с. Петрашівка, Володарського району, Київської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Георгіївка, Лутугінського району Луганської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Ткаченко