У х в а л а

іменем україни

24 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати ОСОБА_5 повернути позивачу грошові кошти в розмірі 21 496,29 дол. США, отримані за договором про внесення змін від 25 травня 2015 року до договору банківського вкладу від 19 червня 2014 року № 119678-ДР-06.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_5. укладений договір № 119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків.

За умовами вказаного договору позивач відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1, а вкладник в день підписання цього договору вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 300 000 доларів США (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.3 вказаного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 8,5 % річних в строк до 30 червня 2014 року.

У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 до 366 дня з дати внесення вкладником суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних для національної валюти та 1 % річних для іноземних валют (п. 3.7 договору).

25 травня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до банку з заявою про дострокове розірвання договору депозитного вкладу, в результаті чого, за приписами п. 3.7 договору, банк повинен був сплатити проценти за ставкою 1 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Разом з тим, 25 травня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до договору № 119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків від 19 червня 2014 року, відповідно до якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 25 травня 2015 року було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 21 496,29 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в розмірі 21 496,29 доларів США, отримані за договором про внесення змін від 25 травня 2015 року до договору банківського вкладу № 119678-ДР-06 від 19 червня 2014 року на накопичувальний рахунок за наступними реквізитами: отримувач PJSC Bank National Credit Turhenevska str 52/58, Kiev, Ukraine acc2, банк отримувача National Bank of Ukraine Swift code: NBUAUAUX ACC.400807238, банк-кореспондент JP ОСОБА_6 Bank, New York, USA (Swift code:CHASUS33) призначення платежу повинно зазначатись згідно з умовами договору з банком (назва, номер та дата), в тому числі необхідно обов'язково вказати назву (ПІБ клієнта, код ЄДРПОУ) ІПН клієнта та за що сплачується.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_5 укладено договір № 119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1, а вкладник в день підписання цього договору вносить на цей рахунок грошові кошти в сумі 300 000 доларів США в іноземній валюті - доларах США на умовах цього договору.

Депозит розміщується з 19 червня 2014 року до 21 червня 2015 року (включно). Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 8,5 % процентів річних в строк до 30 червня 2014 року (п. 2.2, 2.3 договору).

У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, якщо дата розірвання договору припадає на період від 1 до 366 дня з дати внесення вкладником суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних для національної валюти та 1 % річних для іноземних валют (п. 3.7 договору).

25 травня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до договору № 119678-ДР-06 банківського вкладу «Авансовий» строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) в іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків від 19 червня 2014 року.

Абзац перший пункту 3.6 депозитного договору викладено в новій редакції: «3.7. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою, зазначеною в п. 2.3 цього договору. При цьому різниця за раніше сплаченими вкладнику процентами та сумою процентів, перерахованих за фактичний строк розміщення коштів, при поверненні депозиту утримується банком із суми депозиту, яка повертається вкладнику.»

25 травня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до позивача з заявою про дострокове розірвання договору депозитного вкладу та відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 26 серпня 2015 року по 11 грудня 2015 року отримала суму вкладу та відсотки.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 05 червня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит», згідно з яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит».

Постановою правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 563 розпочато процедуру ліквідації банку.

Уповноваженою особою Фонду, відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було проведено перевірку та виявлено, що договір про внесення змін від 25 травня 2015 року про внесення змін до договору від 19 червня 2014 року № 119678-ДР-06 є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, у зв'язку із чим Банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 21 496,29 доларів США.

Відповідний лист з проханням повернути вказані грошові кошти було надіслано на адресу відповідача 02 грудня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що договір від 25 травня 2015 року про внесення змін до договору від 19 червня 2014 року № 119678-ДР-06 є нікчемним, оскільки банк відмовився від власних майнових вимог внаслідок незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, що потягло необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у сумі 21496,29 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки оспорюваний правочин було укладено 25 травня 2015 року посадовими особами ПАТ «Банк національний кредит», тобто особами які мали вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 08 червня 2015 року, тому твердження позивача щодо нікчемності правочину на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставним, підстави для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не вбачається.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновку суду апеляційної інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

О.В.Ступак