У Х В А Л А

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Богунський районний суд м. Житомира рішенням від 30 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») задовольнив: стягнув у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № 0 у розмірі 47 тис. 914 доларів США 15 центів та 33 тис. 702 грн 64 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості; стягнув у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_8. на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № 0 у розмірі 47 тис. 914 доларів США 15 центів та 33 тис. 702 грн 64 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 травня 2017 року у відкритті касаційного провадження відмовив.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року та ухвалення нового судового рішення з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 251, 252, 261, частин першої та третьої статті 264, частини четвертої статті 559 частини першої статті 638, частини першої статті 640, частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України, статей 57, 59, 303 та 316 ЦПК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд судових рішень, передбачену в пункті 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2009 року; для підтвердження наявності підстави подання заяви про перегляд судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року (справи № 201/10560/14-ц та № 756/217/15-ц).

Перевіривши доводи заявника, викладені в заяві про перегляд судових рішень, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив зокрема з того, що 28 березня 2014 року банк надіслав ОСОБА_4 повідомлення про наявність поточної заборгованості, на погашення якої позичальник здійснював платежі по червень 2014 року включно. Оскільки боржник неналежно виконував взяті на себе зобов'язань, то 23 жовтня 2014 року на адресу відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» направило письмові вимоги про погашення простроченого зобов'язання за кредитним договором. Тому, банк не пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів.

У наданій для порівняння ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2009 року суди розглядали справу про скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення.

Порівняння змісту вказаного судового рішення зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року (справа № 201/10560/14-ц), та в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

Верховний Суд України постановою від 13 вересня 2017 року (справа № 756/217/15-ц), що надана заявником для порівняння, залишив в силі рішення суду апеляційної інстанції, яким стягнуто з поручителя на користь банку 3 % та інфляційні втрати; в решті рішення суду першої інстанції про стягнення з поручителя на користь банку боргу за договорами кредитної лінії апеляційний суд залишив без змін.

Таким чином, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Крім того, у заяві ОСОБА_4 зазначено, що нормами матеріального права, які були неоднаково застосовані судом касаційної інстанції є статті 57, 59, 303 та 316 ЦПК України;. Однак, норми права, закріплені у вказаних статтях, є процесуальними.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук