Номер провадження: 22-ц/785/976/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановила:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з 01 липня 2011 року по 01 березня 2016 року у сумі 269182 (двісті шістдесят девять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 28 (двадцять вісім) копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням суду та виконавчим листом Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-2628/2009, ОСОБА_2 зобов'язаний щомісяця сплачувати аліменти на користь Новіцької (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4 на утримання їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 27 жовтня 2009 року і до 05 квітня 2027 року. Відповідач свої зобов'язання покладені на нього судовим рішенням не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свого сина, ОСОБА_5, який перебуває на повному утриманні матері. Відповідач про стягнення аліментів в примусовому порядку знає. Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам від 25 березня 2014 року, 14 жовтня 2014 року, 18 квітня 2016 року, що складені державним виконавцем Горділовським М.М. та затверджений начальником (заступником) відділу ДВС Біляївського МУЮ, заборгованість по аліментам становить 27011 гривень 93 коп. Хоча аліменти стягнуті судовим рішенням з 27 жовтня 2009 року, відомості по щомісячному нарахуванні відсутні, відтак розрахунок пені здійснювався з 01 січня 2011 року. Таким чином, пеня по аліментам за період з 01 липня 2011 року по 01 березня 2016 року становить 269182 гривні 28 копійок. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 19).

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що дійсно заборгованість він мав по сплаті аліментів. Також пояснив, що позивач не дає йому можливості бачитися з дитиною, а тому він не сплачував аліменти в результаті чого і утворилась заборгованість.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 листопад 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за прострочення сплати аліментів, за період з 01.07.2011 року по 01.03.2016 року у сумі 269182 (двісті шістдесят девять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 28 (двадцять вісім) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та закрити провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги повністю законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції правильно послався на наступні обставини.

За виконавчим листом Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-2628/2009, ОСОБА_2 зобов'язаний щомісяця сплачувати аліменти на користь Новіцької (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 205383) ОСОБА_4 на утримання їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 27 жовтня 2009 року і до 05 квітня 2027 року. (а.с. 10).

Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам від 25 березня 2014 року, 14 жовтня 2014 року, 18 квітня 2016 року, що складені державним виконавцем Горділовським М.М. та затверджений начальником (заступником) відділу ДВС Біляївського МУЮ, заборгованість по аліментам становить 27011 гривень 93 коп. (а.с. 11-13).

Відповідачем було надано суду квитанції про сплату аліментів ОСОБА_3 (а.с. 37-38), але всі шість квитанцій значаться 2016 роком, а саме: 08 червня 2016 року, 05 травня 2016 року, 27 серпня 2016 року, 15 липня 2016 року, 13 вересня 2016 року, 16 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів, про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів, про що він підтвердив у судовому засіданні.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Виходячи з вказаних норм права, ОСОБА_2 зобовязаний забезпечувати дитину та сплачувати аліменти. Відповідач не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з цими висновками та посиланнями суду першої інстанції, вважає, що заборгованість по аліментам дійсно утворилася з вини відповідача, а тому неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню з відповідача.

В той же час судова колегія вважає, що суд першої інстанції не правильно визначив розмір та суму цієї неустойки (пені), а тому в частині суми стягнутої пені рішення суду підлягає зміни, ця сума підлягає зменшенню виходячи з наступного.

В цій частині суд першої інстанції зазначив, що відповідно до розрахунку пені по аліментам, наведеним в позовній заяві, пеня по аліментам за період з 01 липня 2011 року по 01 березня 2016 року становить 269182 гривні 28 копійок. (а.с. 2-3). Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався

Зазначеним нормам процесуального закону оскаржене рішення в частині розміру стягнення пені не відповідає, так як суд фактично, в обґрунтування своїх висновків, послався тільки на позицію та доводи позивача з цього приводу, належним чином не дослідив зроблені позивачем розрахунки пені, не перевірив їх правильність.

Вирішуючи питання про розмір стягнутої пені колегія суддів виходить з такого.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Колегія суддів вважає, що зроблений позивачем розрахунок не відповідає вказаним нормам чинного законодавства та правовій позиції Верховного Суду України з цього приводу, суд першої інстанції не прийняв до уваги таку позицію ВСУ, а тому по справі слід прийняти за основу наступний розрахунок.

дата заборгованостінараховані аліментисума сплачених алиментівборг по несплаті аліментів за місяцькількість днів простроченняпеня
01.01.2011460,75250,00210,75 0
01.02.2011460,75300,00160,753165,33
01.03.2011460,750,00460,752845,01
01.04.2011460,750,00460,7531142,83
01.05.2011460,75300,00160,7530138,23
01.06.2011460,750,00460,753149,83
01.07.2011460,750,00460,7530138,23
01.08.2011460,750,00460,7531142,83
01.09.2011460,750,00460,7531142,83
01.10.2011460,750,00460,7530138,23
01.11.2011460,750,00460,7531142,83
01.12.2011460,750,00460,7530138,23
01.01.2012590,500,00590,5031142,83
01.02.2012590,500,00590,5031183,06
01.03.2012590,500,00590,5029171,25
01.04.2012590,500,00590,5031183,06
01.05.2012590,500,00590,5030177,15
01.06.2012590,500,00590,5031183,06
01.07.2012590,500,00590,5030177,15
01.08.2012590,500,00590,5031183,06
01.09.2012590,500,00590,5031183,06
01.10.2012590,500,00590,5030177,15
01.11.2012590,500,00590,5031183,06
01.12.2012590,500,00590,5030177,15
01.01.2013666,000,00666,0031183,06
01.02.2013666,000,00666,0031206,46
01.03.2013666,000,00666,0028186,48
01.04.2013666,000,00666,0031206,46
01.05.2013666,000,00666,0030199,8
01.06.2013666,000,00666,0031206,46
01.07.2013666,000,00666,0030199,8
01.08.2013666,000,00666,0031206,46
01.09.2013666,000,00666,0031206,46
01.10.2013666,000,00666,0030199,8
01.11.2013666,000,00666,0031206,46
01.12.2013666,000,00666,0030199,8
01.01.2014675,250,00675,2531206,46
01.02.2014675,250,00675,2531209,33
01.03.2014675,250,00675,2528189,07
01.04.2014675,250,00675,2531209,33
01.05.2014675,250,00675,2530202,58
01.06.2014675,250,00675,2531209,33
01.07.2014675,251000,00030202,58
01.08.2014675,251000,000310
01.09.2014675,250,00675,25310
01.10.2014675,250,00675,2530202,58
01.11.2014675,250,00675,2531209,33
01.12.2014675,250,00675,2530202,58
01.01.2015645,500,00645,5031209,33
01.02.2015645,50700,00031200,11
01.03.2015645,50700,000280,00
01.04.2015645,500,00645,50310
01.05.2015645,500,00645,5030193,65
01.06.2015645,500,00645,5031200,11
01.07.2015645,500,00645,5030193,65
01.08.2015645,501000,00031200,11
01.09.2015645,501000,000310
01.10.2015645,501000,000300
01.11.2015645,501000,000310
01.12.2015645,501000,000300
01.01.2016645,501000,000310
01.02.2016645,501000,000310
01.03.2016645,501000,000290
01.04.2016 310

Всього38392,5012250,00 9053,08

При таких обставинах, винесене рішення в частині розміру стягнутої пені за прострочення сплати аліментів не може вважатися законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу цих своїх позовних вимог, без підтвердження їх належними та допустимими доказами та розрахунками.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в цій частині не повно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині та зменшити суму стягнутої пені.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1-3; ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року змінити в частині розміру стягнутої пені.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з 01.07.2011 року по 01.03.2016 року в сумі 9053(девять тисяч пятдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6