Справа № 161/5563/15-ц
Провадження № 2/161/242/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гринь О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 1510/К від 18.09.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 100 000,00 доларів США на термін до 17.09.2013 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 19.01.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 262 037,97 доларів США, що еквівалентно 4 140 199,89 гривень та складається з заборгованості за кредитом 85 525,23 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 97 275,65 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 69 744,02 дол. США.; 15,82 штраф (фіксована частина), 12 477,25 штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Враховуючи наведене, просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 262 037,97 доларів США, що еквівалентно 4 140 199,89 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 серпня 2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

В судове засідання представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував щодо постановлення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 судове засідання не зявився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з копії кредитного договору № 1510/К від 18.09.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 100 000,00 доларів США на термін до 17.09.2013 року.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що боржник не виконувала належним чином зобов'язань за кредитним договором та з жовтня 2011 року припинила погашення заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 19.01.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 262 037,97 доларів США, що еквівалентно 4 140 199,89 гривень та складається з заборгованості за кредитом 85 525,23 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 97 275,65 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 69 744,02 дол. США.; 15,82 штраф (фіксована частина), 12 477,25 штраф (процентна складова).

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 та призначено у справі судово-економічну експертизу (а.с.155).

Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 18 лютого 2017 року обов'язок щодо оплати витрат по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1

Ухвала суду про призначення експертизи залишена експертом без виконання з підстав, передбачених п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а саме у зв'язку з не здійсненням ОСОБА_1 попередньої оплати за проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування цього розміру.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що наявна заборгованість станом на 19 січня 2015 року, яка виникла у відповідача перед банком у розмірі 82 525,23 доларів США як заборгованість за кредитом та 97275,65 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом є правильною і обґрунтованою, тому підлягає стягненню з відповідача по курсу НБУ станом на 19 січня 2015 року 15,80 грн. за 1 долар США і в сумі становитиме 2 840 853,9 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути пеню у іноземній валюті. Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-145цс14 зазначено, що в силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Тому неустойка, зокрема пеня, визначена у кредитному договорі підлягає стягненню у національній валюті і становить за один рік (19 січня 2014 року по 19 січня 2015 року) в розмірі 362437,78 грн., виходячи з наступного: з 19 січня 2014 року по 15 квітня 2014 року за 87 днів ставка пені в цей період становила 0,02639% в день, з 16 квітня 2014 року по 17 липня 2014 року 93 дні зі ставкою пені по курсу НБУ 0,03472 %, з 18 липня 2014 року по 17 листопада 2014 року 123 дні зі ставкою 0,03889%, з 18 липня 2014 року по 19 січня 2015 року 63 дні зі ставкою 0,03889%.

Крім того, відповідно до п. 6.6 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим Банк буде змушений звертатись до суду, позичальник зобовязаний сплатити штраф в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову. А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової) підлягають задоволенню в розмірах: 250 грн. та 12477,25 доларів США, що в еквіваленті станом на день здійснення розрахунку становить 197 140,55 грн.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.8 Кредитного договору, терміни позовної давності по вимогах за договором визначено у 5 років.

Встановлено, що банком проведено зарахування коштів, внесених відповідачем останній раз за даним кредитним договором 05 жовтня 2011 року в сумі 400,00 доларів США. Враховуючи період здійснення нарахувань за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених договором, час звернення банком з позовом до суду 08 квітня 2015 року, суд дійшов висновку, що всі дії вчинені в межах строку позовної давності, який позивачем не пропущено.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути в користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 1510/К від 18 вересня 2008 року в сумі 3 400 682,23 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 1510/К від 18 вересня 2008 року в сумі 3 400 682 (три мільйони чотириста тисяч шістсот вісімдесят дві) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати по справі в сумі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.