Справа № 736/443/17 Провадження № 22-ц/795/1141/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута О. О. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.
при секретарі:Покладі Д.В., Халимон Т.Ю.
за участю:ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 20.04.2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги її скарги на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена судом без дотримання норм матеріального і процесуального права, вона не відповідає вимогам статей 212, 213, 214 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості. ОСОБА_6 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що не відбулось порушення прав ОСОБА_6, оскільки вважає, що вимоги її скарги є обґрунтованими. ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції при розгляді її скарги мав уточнити, в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_6, а не обмежуватись доводами поданої скарги. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує про наявність підстав для задоволення вимог її скарги, оскільки вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, і на 1/4 частину вказаної квартири за життя її колишнього чоловіка ОСОБА_8 державним виконавцем було накладено арешт. ОСОБА_6 зазначає, що залишається без відповідного оформлення частина квартири померлого боржника, яка є арештованою, і вказана обставина порушує право її дочки на спадкування, і не дає можливості вирішити питання щодо продажу вказаної квартири. Доводи апеляційної скарги вказують, що дочка ОСОБА_7 зверталась до суду з відповідною скаргою з даного приводу,проте, у задоволенні скарги було відмовлено, оскільки дочка не є стороною виконавчого провадження. ОСОБА_6 вважає, що на підставі положень Закону України ''Про виконавче провадення'' у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення вимог її скарги, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 20.04.2017 року є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В судове засідання апеляційного суду представник Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_7 (після проголошеної судом перерви у розгляді даної справи), належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.66, 72), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1 ч.1 статті 312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.1-2), що ОСОБА_6 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний арешт було накладено державним виконавцем у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-775 від 06.12.2005 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку.

Як вбачається із листа Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 14.04.2017 року №12-39/2063-10/14.9/207 (а.с.24), у відділі державної виконавчої служби на виконанні перебувало виконавче провадження за виконавчим листом №2-775 від 06.12.2005 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку. 30.04.2007 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі запису про смерть №57, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану 27.02.2007 року на ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших дій по даному провадженню згідно реєстру ЄДРВП не проводилось. Згідно з ч.9 п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень,завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Знищення виконавчого провадження проведено згідно акту знищення виконавчих проваджень за 2008 та 2011роки, термін зберігання яких у архіві закінчився від 03.01.2012 року.

Виходячи із приписів статті 383 ЦПК України, положень Закону України ''Про виконавче провадження'' та фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 є стороною, а саме, стягувачем у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-775 від 06.12. 2005 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку.

Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_6 звернулась до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що бездіяльністю посадових осіб відділу державної виконавчої служби порушується право її дочки ОСОБА_7 на отримання свідоцтва про право на спадщину на арештоване майно. При цьому, як вказав суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_6 у поданій до суду скарзі не посилається на порушення своїх прав, як стягувача у виконавчому провадженні. При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в силу положень статті 383 ЦПК України стягувач наділена правом звернутись до суду зі скаргою, у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено безпосередньо її права чи свободи. Згідно вимог статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд зобов'язує державного виконавця усунути порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що права ОСОБА_6, як стягувача у виконавчому провадженні, жодним чином не порушені. За даних обставин, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, які були встановлені судом в ході судового розгляду даної справи та приписи норм закону, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна.

Також судом першої інстанції зазначено у оскаржуваній ухвалі, що вказані обставини не позбавляють права осіб, які вважають порушеними свої права внаслідок бездіяльності посадових осіб відділу державної виконавчої служби, звернутись до суду з відповідним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності нормам матеріального і процесуального права висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 20.04.2017 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Виходячи із правового аналізу приписів статті 383 ЦПК України, в порядку якої ОСОБА_6 звернулась до суду з даною скаргою, з вказаною скаргою до суду можуть звернутись сторони виконавчого провадження у разі порушення їх прав чи свобод під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 була стороною, а саме, стягувачем у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-775 від 06.12. 2005 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_6 в ході судового розгляду даної справи, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів у розумінні положень статей: 58,59 ЦПК України, щодо порушення її прав, як стягувача у зазначеному виконавчому провадженні. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з відповіді Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 13.06.2017 року №12-39/3320-10/14.9 (а.с.68) на запит апеляційного суду, у відділі державної виконавчої служби на виконанні перебувало виконавче провадження за виконавчим листом № 2-775 від 06.12.2005 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку. 30.04.2007 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п.3 ч.1 статті 49 Закону України''Про виконавче провадження'' (запис про смерть №57, складений відділом реєстрації актів цивільного стану 27.02.2007 року на ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1). Згідно з ч.9 п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень,завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Знищення виконавчого провадження проведено згідно акту знищення виконавчих проваджень за 2008 та 2011 роки, термін зберігання яких у архіві закінчився від 03.01.2012 року. Інших дій по даному виконавчому провадженню, крім відкриття та закінчення виконавчого провадження, згідно даних зі спецрозділу АСВП, не проводилось.

Приймаючи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги про наявність порушення прав ОСОБА_6, як стягувача у вказаному виконавчому провадженні, бездіяльністю посадових осіб Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо зняття арешту з майна, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що бездіяльністю посадових осіб відділу державної виконавчої служби порушується право ОСОБА_6, як співвласника квартири АДРЕСА_1 щодо продажу вказаної квартири, оскільки на частину квартири померлого боржника накладено арешт, а також порушується право дочки - ОСОБА_7 щодо отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із накладенням арешту на вказану частину квартири. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності порушення прав ОСОБА_6, як стягувача у вказаному виконавчому провадженні.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої з додержанням вимог закону, який регламентує спірні правовідносини, на підставі з'ясованих судом обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307; п.1 ч.1 статті 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: