АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5606/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 645/2915/16-ц Горпинич О.В.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 559 від 26.09.2007 року та Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору № 559, що станом на 29.04.2016 року дорівнює 1 766 977, 16 грн., з яких:заборгованість за кредитом - 29742 доларів США;відсотки за користування кредитом - 38415,59 доларів США;комісія за РО - 10499,40 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 39824,72 грн., звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_3 предмет іпотеки - житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м, з надвірним будівлями літ. «Д» - гараж, літ. «Б» - сарай, лі. «В» - льох, літ.»Г» - вбиральня, № 1-2, 4-5 - знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу Банком від свого імені предмета іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Банку всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця у процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічної документації.

В обгрунтування позову посилався на те, що 26.09.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 559, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 12000 доларів США, з цільовим використанням кредиту - для проведення ремонту житла та покращення житлових умов в житловому будинку АДРЕСА_1, кредитні кошти надавалися до 26.09.2017 року. 12.11.2007 року ОСОБА_8 звернувся о Банку із заявою про збільшення кредиту до 33000 доларів США в рамках кредитного договору № 559 від 26.09.2007 року. Так, 20.11.2007 року до Кредитного договору, Банк та позичальник уклали Додаткову угоду № 1 у відповідності до якої, пункт 1.1. розділу І Кредитного договору № 559 від 26.09.2007 року був викладений в наступній редакції: «Банк надає позичальнику грошові кошти у сум 33000 доларів США». Банк виконав умови Кредитного договору - надав відповідачу кредит у розмірі 33 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки, комісію у строки та у розмірах, передбачені Кредитним договором та Додатковою угодою № 1. Свої зобов'язання за кредитним договором та додатковою угодою № 1. ОСОБА_3 належним чином не виконав, станом на 29.04.2016 року заборгованість за кредитним договором становить в гривневому еквіваленті 1 766 977, 16 грн. З метою виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між Банком та ОСОБА_3, 26.09.2007 року укладено Іпотечний договір, відповідно до якого Іпотекодавцем, в іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 51,3 кв.м., житловою 29,9 кв.м., з надвірними будівлями літ. «Д»- гараж, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - льох, літ. «Г» - вбиральня, № 1-2, 4-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 03.02.2016 року Банком на адресу, за якою зареєстрований ОСОБА_3 було направлено вимогу про усунення порушень та виселення з житла. Станом на дату подання позову, заборгованість за Кредитним договором та додатковою угодою № 1 до кредитного договору залишається непогашеною, а вимога Банку про усунення порушень не виконаною.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію зазначив, що право щодо задоволення вимог в позасудовому порядку не є виключним за спірним кредитним договором і реалізується на розсуд іпотеко держателем.

Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодерджателя і тому саме позивач визначив спосіб звернення до суду з позовом.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував норми ст. 33 та 38 Закону України «Про іпотеку».

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися,належним чином повідомлені, судова колегія вважає за необхідне розглядати справу за відсутності сторін, оскільки явка в судове засідання є правом, а не обов'язком сторін.

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судовим розглядом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір.

За умовами цього договору позичальник ОСОБА_3 отримав від банку кредит у розмірі 12000 доларів США зі строком повернення - до 26 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 13% річних. Цільове використання кредиту - проведення ремонту житла та покращення житлових умов в житловому будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 20.11.2007 року до Кредитного договору № 559 від 26.09.2007 року позивач надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33000 доларів США.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Договором між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 26.09.2007 року, відповідно до якого Іпотекодавцем, в іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 51,3 кв.м., житловою 29,9 кв.м., з надвірними будівлями літ. «Д»- гараж, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - льох, літ. «Г» - вбиральня, № 1-2, 4-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.10.2010 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 316221,33 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року задоволено заяву ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-2304/2010 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості у розмірі 316221,33 грн., та поновлено строк пред'явлення до виконання виконавчого листа.

Рішення суду на даний час не виконане.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором утворилась заборгованість станом на 29.04.2016 року в розмірі 1 766 977,16 грн., з яких за розрахунком позивача: заборгованість за кредитом - 29 742 доларів США; відсотки за користування кредитом - 38415,59 доларів США; комісія за РО - 10499,40 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 39 824,72 грн.

Відсотки за користування кредитними коштами та комісія за РО, штраф продовжують нараховуватись, тому заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору станом на квітень 2016 року становить 1 766 977, 16 грн.

Станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором та Додатковою угодою № 1 до кредитного договору залишається не погашеною, а вимога Банку порушень не виконаною.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вiдповiдно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Так само частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору іпотеки від 26 вересня 2007 року, сторони узгодили наступні правовідносини.

Відповідно до пункту 2.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає Кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., з надвірними будівлями літ. «Д» - гараж, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - льох, літ. «Г» - вбиральня, № 1-2, 4-5 - огорожа, № 3 - дв. водопровід зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Загальна вартість предмета іпотеки складає 241200 грн.

Згідно п. 7.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документ, надані Іпотекодавцем при укладені цього Договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених Кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі та підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.

Згідно пункту 7.4.1 у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням цього договору підтверджує свою згоду на передання у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття ні підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки. Витрати щодо здійснення такої оцінки предмета іпотеки несе іпотекодавець.

Відповідно до п. 7.4.2 у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в Закону України «Про іпотеку». Сторони домовилися, що ціною продажу предмета іпотеки є: ціна, яку визначено іпотекодержателем на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з іпотекодавцем; сума зафіксована у цьому Договорі як узгоджена сторонами оцінки Предмета іпотеки (п.2.3.3. Договору).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 6 статті 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору упомки від 26 вересня 2007 року сторони узгодили, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття ні підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки.

Однак, сума зафіксована у цьому Договорі, а саме - загальна вартість предмета іпотеки, яка складає 241200 грн., не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Позивачем не надано як до суду першої, так і апеляційної інстанції доказів узгодження ціни продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Без наявності доказів, які б встановлювали ціну продажу предмета іпотеки, узгоджену між іпотекодавцем і іпотекодержателем, а також наявність оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна позбавляє можливості суд правильно вирішити спір, оскільки в такому випадку рішення не буде відповідати положенням ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості і таким загальним принципам цивільного судочинства як розумність, добросовісність та справедливість.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначив три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позвоних вимог.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Котелевець А.В.

Піддубний Р.М.