Справа № 359/1621/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2720/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 33 15.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Мельника Я.С., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2015 року о 15 год. 10 хв. третя особа по справі ОСОБА_4 в м. Києві по вул. Набережно-Рибальській, керуючи транспортним засобом «ЗИЛ 431412» державний номерний знак НОМЕР_5, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Внаслідок ДТП належний ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 отримав пошкодження, а вартість матеріального збитку належного позивачу автомобіля згідно зі звітом № 4436/02/15, складеного ТОВ «Сател Груп», становить 121 937,58 грн.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем в СК «Оранта», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн. Вказаної суми недостатньо для відновлення автомобіля. Сума невідшкодованого збитку становить 72 437,58 грн.

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 працював у відповідача ФОП ОСОБА_2 та спричинив ДТП при виконанні своїх трудових обов'язків. В зв'язку з цим вважає, що суму матеріального збитку, не відшкодовану страховою компанією «Оранта», необхідно стягнути саме з ФОП ОСОБА_2, а також понесені судові витрати : 724,38 грн. судового збору та 8 000 грн. витрат на правову допомогу.

Просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріального збитку, не відшкодовану страховою компанією відповідача, у розмірі 72 437 грн. 58 коп., а також судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 724 грн.38 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріального збитку в розмірі 72 437 грн. 58 коп .

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 724 грн. 38 коп., а також витрати на правову допомогу в сумі 640 грн., а всього на загальну суму 1364 гривні 38 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Вважає, що застосоване позивачем обґрунтування його позовної заяви, як і власне те, що просить позивач, немає права на існування.

Апелянт зазначає, що сума позову за законом могла б бути розрахована винятково в такий спосіб: вартість автомобіля до ДТП (121 937,58 грн.) - 49 500,00 грн. покритої позивачу шкоди страховим відшкодуванням внаслідок страхування, однак даних вартості автомобіля після ДТП матеріали справи не містять.

Якщо розмір вартості пошкодженого в результаті ДТП автомобіля позивача станом «до ДТП» є, то розмір вартості цього транспортного засобу «після ДТП» у матеріалах справи не має. Також, автомобіль позивача після ДТП мав певну, достатньо значну вартість, що об'єктивно слідує і вбачається з фото додатків до Звіту № 4436/02/15 з яких видно, що частина елементів кузова автомобіля - перебуває в робочому стані і не зазнало пошкоджень.

На думку апелянта, всі основні вузли і агрегати (двигун, шасі, колеса, тощо) автомобіля були в працюючому стані, відтак мали відповідну ринкову вартість, що узгоджується із даними звіту № 4436/02/15 про пошкодження і їх характер. Якщо належним чином визнати вартість вищезазначеного автомобіля в стані «після ДТП» (а обов'язок доказування (визначення розміру шкоди) цієї обставини покладається на позивача), то буде видно, що страхова компанія повністю покрила збитки позивача, оскільки ринкова вартість цього автомобіля в стані після ДТП не буде меншою, аніж сума позову, з якою до апелянта звернувся позивач.

Просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року, 16.02.2015 року о 15год. 10 хв. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «ЗИЛ 431412» д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул.. Набережно-Рибальська, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає. В зв'язку з чим, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень (а.с. 5,6).

Факт дорожньо-транспортної пригоди за вказаних в постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року обставин, а також факт пошкодження належного позивачу автомобіля з вини водія ОСОБА_4 відповідачем та його представником, а також третьою особою не оспорюються.

Та обставина, що ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та 16.02.2015 року під час ДТП керував належним відповідачу транспортним засобом визнана в судовому засіданні представником відповідача, в зв'язку з чим ним не оспорюється, що водій ОСОБА_4 спричинив ДТП при виконанні своїх трудових обов'язків.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 25.02.2015 р.( а.с.22,23), внаслідок чого власнику автомобіля завдана матеріальна шкода.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 4436/02/15, складеного оцінювачем ТОВ «Сател Груп» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності 16157/14 від 18.03.2014) ( а.с.7-30) вартість матеріального збитку автомобіля НОМЕР_4, складає 121937 гривень 58 копійок, що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент його пошкодження. При цьому відповідно до звіту вартість відновлювального ремонту згідно з висновком становить 158506 гривень 96 копійок.

За зверненням позивача СК «Оранта» виплатила відшкодування у розмірі 49500 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.11.2015 року ( а.с.34).

З зазначеного слідує, що виплаченого СК «Оранта» розміру відшкодування не достатньо для відновлення автомобіля позивача, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу грошові кошти в рахунок збитку з розрахунку: 121937,58 -49500,00= 72437 грн.58 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не заперечував проти визнання транспортного засобу фізично знищеним та передачі його відповідачу після повного відшкодування шкоди, однак відповідних вимог відповідачем заявлено не було.

Крім цього, позивач довів факт заподіяння йому матеріальних збитків з боку відповідача.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, передбачено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовуються у повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Даною Постановою також передбачено, що у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, зокрема, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За змістом ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок відшкодування шкоди, пов'язаної із фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до норм наведеної статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів також враховує роз'яснення, викладені в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за змістом яких, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді