АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1560/17 Головуючий І-ої інстанції: Полєхіна А.Ю.
Справа №635/3593/14-ц Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Куриленко Світлана Василівна, про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила встановити порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у жовтні 2004 року частина земельної ділянки площею 0, 15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, була оформлена за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, інша частина цієї ж земельної ділянки площею 0, 0356 га була оформлена за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 13/50 часток зазначеної вище земельної ділянки належить співвласнику ОСОБА_1, 37/50 часток належали ОСОБА_4 У травні 2008 року між нею та ОСОБА_4 була укладена угода про фактичне користування земельною ділянкою, згідно якої було встановлено порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою між співвласниками відповідно до визначених часток 50/100 кожного. У вересні 2008 року ОСОБА_4 продав свою частку земельної ділянки відповідачу по справі - ОСОБА_2 Тепер між нею та відповідачем постійно виникають сварки стосовно порядку користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що угода про фактичне користування земельною ділянкою, укладена у 2008 році є чинною, що також підтверджено показами колишнього власника, проте суд не прийняв цього до уваги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку експертизи є неможливим, оскільки при складанні висновку експерт виходив із того, що частки співвласників є рівними, що не відповідає даним, які містяться у правовстановлюючих документах.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що за договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.03.2011 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила 13/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за номером АДРЕСА_1 (а.с.71).

Рішенням ІХ сесії Височанської селищної ради від 24.12.2003 року було безоплатно передано у спільну часткову власність року іншому співвласнику будинку - ОСОБА_4 37/15 частин та ОСОБА_1 - 13/50 частин земельної ділянки загальною площею 0,1856 га , в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,356 га, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.67).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було отримано державні акти на право власності на земельні ділянки відповідно до їх часток у справі спільної власності (а.с. 5, 6, 136, 137).

19 вересня 2008 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив 37/50 частин житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 37/50 часток земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 37/50 часток земельної ділянки площею 0,0356 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 134, 138).

Таким чином, ОСОБА_2 набув право власності на 37/50 частин будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною земельної ділянки, наданої згідно рішення ІХ сесії Височанської селищної ради від 24.12.2003 року у спільну часткову власність.

На теперішній час право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано наступним чином: 37/50 часток за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Куриленко С.В., реєстраційний №2658; 13/50 часток за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П., реєстраційний №520 (а.с.140).

Статтею 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 18 Постанови ПВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.05.2014 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експертизи №9105 було запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою.

Однак жоден із них не може бути прийнятий судом, оскільки при проведенні дослідження та складенні експертного висновку судовий експерт виходив із того, що частки співвласників у праві спільної власності є рівними (а.с.44-51)

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Доводи позивача про те, що згідно угоди про фактичне користування земельною ділянкою, укладеної між ОСОБА_1 та колишнім власником 37/50 частин земельної ділянки - ОСОБА_4, співвласниками було встановлено порядок фактичного користування земельною ділянкою згідно плану, доданого до угоди та новий власник не може порушувати цю угоду, судовою колегією не приймаються, оскільки зміни до державних актів на землю відповідно до цієї угоди та у відповідності до ст.126 ЗК України ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 не вносились.

Отже, дана угода не є обов'язкової для виконання новим співвласником земельної ділянки ОСОБА_2

Крім того, як зазначено у рішенні суду, в договорі відсутня дата укладання договору, посадова особа не мала права посвідчувати такий договір та не зазначено прізвище особи, що посвідчила договір (угоду), що є порушенням вимог ст.88 ЗК України.

Згідно даних, які містяться у правовстановлюючих документах, досліджених у судовому засіданні, позивачу по справі належить 13/50, а відповідачу - 37/50 частин земельної ділянки , розташованої по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Надання позивачці у користування більшої частини земельної ділянки, ніж належить їй на праві власності, за відсутності згоди на це відповідача, порушуватиме право власності останнього.

З огляду на це , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді