АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
№22-ц/796/7237/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про стягнення моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльність та стягнення матеріальної шкоди, завданої невиконанням рішення суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державної виконавчої служби України на її користь 75441,40 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю старшого державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції та 75441,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

В мотивування вимог посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.02.2014 року у цивільній справі № 212/10611/13-ц стягнуто з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 73841,40 грн.

19.06.2014 року старшим державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Абрамян В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43759495 з виконання виконавчого листа №2/212/902/14, виданого 11.06.2014 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області.

Проте, внаслідок бездіяльності державного виконавця рішення суду не виконується. Така бездіяльність державного виконавця була нею оскаржена до начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. За результатами розгляду скарги дії державного виконавця Абрамян В.В. визнано такими, що не відповідають вимогам ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, старшим державним виконавцем Арамян В.В. порушено вимоги ст.ст.30, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказувала на те, що протиправна бездіяльність старшого державного виконавця, підчас проведення нею виконавчого провадження, встановлена постановою начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Новіковою О.О.

Крім того, протиправна бездіяльність старшого державного виконавця Абрамян В.В. стала причиною, що до теперішнього часу рішення суду невиконане, тому залишається не відновленим порушене її право.

В судове засідання сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на адресу суду направив клопотання в якому просив розглядати справу у відсутності його представника.

Відповідач Департамент державної виконавчої служби України направив до суду клопотання від 12.07.2017 року та від 09.08.2017 року про відкладення розгляду справи в якому зазначав, що у Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не має можливості направити свого уповноваженого представника в судове засідання, у зв'язку з великою кількістю справ призначених до розгляду де є учасником Департамент ДВС Міністерства юстиції України.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки Департамент державної виконавчої служби України не надав доказів на підтвердження вказаних обставин та не з'явився в судове засідання повторно.

Колегія суддів відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу моральної та майнової шкоди з вини державного виконавця та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями державного виконавця.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.02.2014 року у цивільній справі № 212/10611/13-ц позов ОСОБА_1, ОСОБА_8 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 73841,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи та оголошення в газету у розмірі 1600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1856,23 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.04.2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.02.2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_8 у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На підставі заяви позивача від 17.06.2014 року старшим державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Абрамян В.В. 19.06.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43759495 з виконання виконавчого листа №2/212/902/14, виданого 11.06.2014 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 75441,40 грн. (а.с. 45).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що протягом перебування на виконанні виконавчого листа виконавче провадження №43759495 зупинялось з 24.06.2014 року по 24.11.2014 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 19.05.2014 року (а.с. 47-54) та на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.05.2015 року про зупинення продажу арештованого майна, а саме: кондиціонера НРС-12Н вартістю 2988 грн., телевізора плазми TV LG RZ42 PX2RVA вартістю 8999,30 грн., ресівера GJ 8120 вартістю 928 грн. зупинялось у зв'язку з виключенням з акту опису й арешту майна (а.с. 70).

У подальшому рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2016 року у справі №214/3259/15-ц позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_11 про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту задоволено.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на кондиціонер НРС- 12Н, телевізор плазма TV LG RZ 42 PX2RVA, ресівер GJ 8120, скасовано арешт та виключено з акту опису і арешту майна від 17.04.2015 року, складеного Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції майно: кондиціонер НРС- 12Н, телевізор плазма TV LG RZ 42 PX2RVA, ресівер GJ 8120.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на користь ОСОБА_9 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Отже, виконавче провадження було зупинене з 24.06.2014 року по 24.11.2014 року та з 25.05.2015 року по 23.02.2016 року.

Протягом часу, коли виконавче провадження не було зупинене державним виконавцем вчинялись дії щодо виявлення майна боржника, накладення арешту на нього, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Так, за боржником ОСОБА_3 до 30.04.2014 була зареєстрована нерухомість квартира за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. Харцизька, 16/1, право власності на яку припинено на підставі договорів дарування № 347 від 30.04.2014 та № 348 від 30.04.2014, тобто ще до моменту пред'явлення виконавчого документу позивачем на примусове виконання до відділу ДВС.

Як вбачається з матеріалів справи вжитими державним виконавцем заходами спрямованими на виявлення майна боржника було з'ясовано, що згідно даних Державної податкової служби України за боржником зареєстровано розрахункові рахунки у AT «Дельта Банк», ПАТ КБ «Приват Банк», ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на яких відсутні грошові кошти. Згідно інформації Державтоінспекції за боржником зареєстровано автотранспортний засіб ВАЗ 21013, 1984 року випуску, який згідно постанови державного виконавця з 16.01.2015 року перебував у розшуку і на момент завершення виконавчого провадження так і не був розшуканий правоохоронними органами.

Згідно з даними інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано і виходом за повідомленою стягувачем адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що підприємницька діяльність боржником на вказаній стоянці не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи 28.05.2015 року ОСОБА_1 як стягувач у виконавчому провадженні відповідно до вимог ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» зверталася до начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Абрамян В.В. (а.с. 71).

За результатами вказаної скарги начальником Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції винесено постанову від 05.06.2015 року, якою дії старшого державного виконавця Абрамян В.В. визнані такими, що вчиненні з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією та ст.ст.30, 58 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не вжиття заходів щодо визначення вартості арештованого майна та подальшої передачі його на реалізацію.

Виконавче провадження взято на контроль, державного виконавця зобов'язано у строк до 15.06.2015 року визначити вартість описаного та арештованого майна належного боржнику та здійснити всі заходи для подальшої передачі його для реалізації.

На підставі цього, старшим державним виконавцем Абрамян В.В. 15.06.2015 року визначено вартість описаного та арештованого майна боржника, а саме: комод з 5 секцій коричневого кольору 920,09 грн.; шафа купе бежевого кольору -2767,50 грн.; стілець офісний бежевого кольору - 392,89 грн.; калошниця бежевого кольору - 697,32 грн.; тумба під телевізор - 386,10 грн.; стіл письмовий бежевого кольору -517,50 грн. та керуючись ч.3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року 15.06.2015 року сторонам виконавчого провадження направлено відповідне повідомлення про визначення вартості (а.с. 75).

Необхідні документи щодо реалізації майна боржника 16.07.2015 року за вих. №08-40/24265 державним виконавцем передано до ГТУЮ у Дніпропетровській області, а 23.09.2015 на веб-сайті Системи електронних торгів арештованого майна розміщенні відповідні повідомлення.

Реалізація майна відбувалась відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Проте майно не було реалізоване, у в'язку з чим листом від 10.05.2016 року за вих. № 08-39/13576 стягувачу відповідно до ч.7 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року запропоновано залишити за собою непродане майно і стягувача попереджено про те, якщо остання у 15-ти денний термін письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, арешт з майна знімається та майно повертається боржнику (а.с. 76-82,95).

Оскільки у строк встановлений державним виконавцем стягувач не виявила бажання залишити за собою непродане майно, за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію державним виконавцем 09.06.2016 року прийнято рішення відповідно до ч.3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року про повернення виконавчого документу стягувачеві (а.с.99).

Виконавчий документ разом з постановою про повернення виконавчого документу стягувану направлено за адресою стягувача рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, виключно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року (а.с. 100).

Вказана постанова стягувачем ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувалась.

Повторно стягувачем виконавчий документ на примусове виконання до відділу не подавався і відповідно на виконанні не перебуває.

Отже, протягом перебування виконавчого листа № 2/212/902/14 від 11.06.2014 року на примусовому виконанні державним виконавцем вжито всіх заходів щодо виявлення і примусової реалізації майна боржника.

За час перебування виконавчого листа № 2/212/902/14 від 11.06.2014 на виконанні у державної виконавчої служби, на користь стягувача стягнуто і перераховано 2553,37 грн.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

За положеннями Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Тобто, у зазначених правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, яка звільняє позивача від доведення вини відповідача і зобов'язує саме ВДВС довести відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу.

З конструкції ст.ст.1173,1174 ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди називають ще збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК, збитками є:

1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника.

Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Судова колегія погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю завдання ОСОБА_1 шкоди саме незаконними діями державного виконавця.

Та обставина, що постановою начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 05.06.2015 року задоволено скаргу стягувача ОСОБА_1 та визнано дії державного виконавця Абрамян В.В. такими, що вчинені з порушенням чинного законодавства, жодним чином не впливає на фактичне стягнення за виконавчим провадженням, адже описане й арештоване майно боржника було єдиним виявленим майном боржника, яке реалізовувалось в установленому законом порядку.

Дії державного виконавця щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією та щодо не вжиття заходів щодо визначення вартості арештованого майна та подальшої передачі його на реалізацію не призвели до втрати майна боржника та як наслідок невиконання рішення суду.

Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що позивач не позбавлена права звертатися до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження в межах строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді