Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2017 Справа №607/6186/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суду до відповідача ОСОБА_3 з позовом про відшкодування 1'970 грн. матеріальної та 5'000 грн. моральної шкоди. У процесі судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги в частині матеріальної шкоди і просила стягнути з відповідача 3'600 грн. В обґрунтування цих вимог зазначає, що вона є власником та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач її сусід поверхом вище. Протягом тривалого часу у них існують неприязні стосунки, оскільки той систематично порушує рівень шуму у будинку: у нічний час допускає гучні крики, стукіт та спів. 23 лютого 2016 року, приблизно о 23 год. ОСОБА_3 пошкодив її вхідні двері, а саме: зламав ручку та зробив на них вмятину. В результаті цього зазначені двері не підлягають подальшому використанню. Вартість нових дверей і складає суму матеріального збитку. Також позивачка зазначає, що вказаними діями, а саме пошкодженням майна та порушенням санітарних норм, щодо відсутності надмірного шуму у багатоквартирному будинку, їй було заподіяно душевних страждань та нервових потрясінь, оскільки вхідні двері перестали зачинятись і вона була змушена постійно залишатись вдома, а гучні крики, стукіт та спів, що лунають з квартири відповідача створюють нестерпні умови для її проживання.

У судовому засідання позивач та представник позивача, кожен окремо, вказані вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні, кожен окремо, проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_3 зазначив, що усі звинувачення позивачки є необґрунтованими, режиму тиші у квартирі він дотримується, а дверей ОСОБА_1 не ламав.

Суд встановив наступні обставини:

Позивачка є інвалідом першої групи та пенсіонером по віку, що підтверджується фотокопією відповідного посвідчення.

22 березня 2016 року комісія в складі заступника директора ДП «Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_5, заступника директора ПМП «ВАЛ» ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_1, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, провели обстеження вхідних дверей до її квартири. Під час цього обстеження встановили, що на них є невелика вмятина з сторони сходової клітки і зламана ручка.

З фотокопії листів-відповідей заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 3759 від 19 березня 2016 року, № 2517 від 24 грудня 2016 року, № 3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо шуму сусідів з квартир №№ 6, 8, котрі заважають їй відпочивати. Ці повідомлення реєструвались в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області. Перевірками даних повідомлень встановлено, що у ОСОБА_1 з сусідами з кватири № 6 (ОСОБА_3 та його дружиною) склались неприязні стосунки. У двох останніх листах вказано, що 23 лютого 2016 року сусід ОСОБА_3 пошкодив ручку вхідних дверей квартири, чим завдав матеріальних збитків.

Згідно з відповіді на адвокатський запит № 54/17 від 01 серпня 2017 року, приватний підприємець ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_3, працюючи поваром кафе-бару «Підкова», 23 лютого 2016 року з 10 по 24 годину він перебував на робочому місці.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є сином позивачки та проживає разом із нею, із відповідачем перебуває у неприязних відносинах. 23 лютого 2016 року, приблизно о 23 год. він, знаходився у квартирі та в оглядове вічко вхідних дверей, які, як пізніше виявилось були ушкоджені, бачив, як від них відбігав відповідач. Факту самого пошкодження дверей ОСОБА_3 не бачив.

У відповідь на запит № 20 від 28 липня 2016 року, здійснений адвокатом ОСОБА_2, СВР Маркет вікон та дверей надано відповідь Замовлення № ЧВ-006520 від 16 серпня 2016 року, де вказано, що вартість дверей «регіон 166ТП дуб золотий 205*86 ліві» складає 3'600 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке:

частиною 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. (ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України).

В порушення вказаних норм права, позивач не надає належних доказів: заподіяння їй шкоди саме відповідачем; на підтвердження обєму заподіяної їй шкоди. ЇЇ твердження про те, що пошкоджене майно (двері) не підлягає подальшому використанню, а тому підлягають зміні не забезпечено жодним доказом.

Надаючи правову оцінку інформації, викладеній у вказаних вище листах заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року про те, що 23 лютого 2016 року сусід ОСОБА_3 пошкодив ручку вхідних дверей квартири, чим завдав матеріальних збитків, суд бере до уваги і відповідь на адвокатський запит № 54/17 від 01 серпня 2017 року, де вказано, що ОСОБА_3, 23 лютого 2016 року з 10 по 24 годину (позивачка стверджує, що пошкодження її майна відбулось близько 23 години цього ж дня) виконував роботу повара у кафе-барі «Підкова».

Про витребування, чи огляд матеріалів цих перевірок ні позивачка, ні її представник не клопотали, а суд таких повноважень позбавлений в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Свідок ОСОБА_8 факту пошкодження дверей відповідачем не бачив, а тому його покази суд сприймає критично.

Такі суперечності суд оцінює через призму вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якою визначено обовязок сторони, а у даному випадку це позивачка, довести ті обставини, на які вона посилається, мова іде про факт заподіяння шкоди її майну відповідачем. Цього належним чином зроблено не було.

Саме тому та з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України), суд залишає поза увагою вказані листи органів Національної поліції.

Окрім цього слід вказати, що суд, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неодноразово розяснював позивачці та її представнику їх права та обов'язки, в частині доведення обєму реального збитку, заподіяного майну ОСОБА_1 шляхом проведення відповідної експертизи та попереджав про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, однак вони залишились поза їх увагою.

За обставин, коли відсутні докази розміру заподіяної шкоди, у суду відсутні будь-які правові підстави для її стягнення.

Щодо моральної шкоди то ту слід зазначити наступне:

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: <…> у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; <…>.

Абзацами 2 та 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Стверджуючи про заподіяння моральної шкоди позивачка посилається на дві обставини які її спричинили, це: пошкодження майна та порушення відповідачем санітарних норм.

Суд уже зазначав про відсутність доказового підтвердження факту пошкодження дверей ОСОБА_1 відповідачем.

На надано позивачкою доказів і того, що ОСОБА_3 порушує санітарні норми, щодо відсутності надмірного шуму у багатоквартирному будинку.

Окрім як посиланнями на вказані факти у позовній заяві та своїх поясненнях у судовому засіданні, на підтвердження цих обставин не надано жодного доказу.

Самі по собі звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів без підтвердження останніми, шляхом винесення відповідних процесуальних рішень, фактів порушення відповідачем вимого закону встановити не можуть.

Таким чином, судом не встановлено факту порушення прав позивачки відповідачем, а тому її вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_9