АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3732/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 622/437/14-ц ОСОБА_1
Категорія: спадкові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_4 від 07 травня 2013 року та посвідчений секретарем Писарівської селищної ради Золочівського району Харківської області на користь ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_4 станом на момент 07 травня 2013 року був важко хворою людиною, приймав сильнодіючі ліки та не міг власноруч підписати вказаний заповіт, крім того не розумів значення своїх дій, водночас позивач вказала, що заповіт засвідчено з порушенням форми, тобто він є нікчемним, так як він не містить власноручного напису заповідача, що заповіт складений з його слів і ним прочитаний в голос, заповіт було виготовлено секретарем сільради зі слів заповідача, про те не було особисто зачитано вголос, заповіт посвідчено без свідків, крім того оспорюваний заповіт не містить примітки про складання його за місцем проживання ОСОБА_4

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що судом першої інстанції неповно та не всебічно зясовані обставини справи які мають значення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 недоведені обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, відсутні порушення діючого законодавства під час складання та посвідчення заповіту, які могли би бути підставою визнання його недійсним, крім цього, на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи, підпис у примірниках Заповіту від імені ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_4

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як передбачено ч. 1 ст.1243 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта, що викладений у висновку судово-почеркознавчої експертизи №4625/4626 21 вересня 2016 року підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках заповіту від 07 травня 2013 року від імені ОСОБА_4, оформлених секретарем Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів самим ОСОБА_4

Судом не встановлено, що ОСОБА_4 за життя визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або недієздатним. Позивач на це не посилалась.

Крім того, з показань секретаря Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області ОСОБА_5 вбачаться, що питань щодо недієздатності ОСОБА_4 у свідка не виникло, на зір чи слух ОСОБА_4 не скаржився, розмовляв вільно, не можна було сказати, що він не може прочитати заповіт, або не розуміє, що відбувається через стан свого здоров'я. Ліків у будинку ОСОБА_4 вона не бачила.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки на час підписання заповіту у нього була гангрена та він мав захворювання шлунку.

Судова колегія приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції, щодо недоведеності позивачем того, що ОСОБА_4 при підписанні заповіту 07 травня 2013 року не усвідомлював значення своїх дій, його волевиявлення не відповідало його волі, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку з викладеним, заповіт не може бути визнано недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Зокрема, встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким Законом надані такі повноваження, специфіка посвідчення заповіту установлена в нотаріальній процедурі Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій.

Заповіт від 07 травня 2013 року, посвідчений секретарем Писарівської сільської ради вищенаведеним вимогам, адже підписаний заповідачем, посвідчений уповноваженою особою сільської ради, в заповіті зазначене місце, дата та час його складання, а також є відмітка про те, що зміст ст. ст. 1235, 1241, 1254 ЦК України заповідачеві роз'яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру.

Викладене свідчить, що посилання позивача на недотримання вимог щодо форми заповіту під час складання заповіту 07 травня 2013 року є безпідставним.

Доводи ОСОБА_2 про порушення секретарем селищної ради при посвідченні заповіту процедури посвідчення заповіту, судова колегія оцінює критично, оскільки на підтвердження цього позивачкою не наведено доводів та не надано належних доказів.

Також, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено, що волевиявлення ОСОБА_4 не відповідало його внутрішній волі та його похилий вік призвів до не усвідомлення ним своїх дій та неможливість керувати ними, оскільки судом першої інстанції всі обставини були зясовані у відповідності до вимог ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: