печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі - Захарчишиній В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В :

31.08.2015 позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.4/86/07Zn, який був укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк». Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, поручителем за яким є ОСОБА_1 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклавши з позивачем договір, не виконує своїх зобов'язань, чим порушує права кредитора та завдає збитків, у зв'язку з чим з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в сумі 185 267,37 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 103125,00 грн. сума заборгованості за відсотками - 82 142,37 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що 21 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 49.4/86/07-2п (далі - Договір, згідно до договору про внесення змін та доповнень від 25.01.2008р.), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000.00 дол. США з розрахунку 13.6 % річних за користування кредитом на строк з 21.09.2007 року по 20.09.2022 року.

Згідно п.3.1.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язується при наданні кредитів і відповідно до пп. 1.2.1,1.2.2 цього Договору,забезпечити погашення отриманого кредиту на рахунок, вказаний у пункті 1.3. цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування і грошових коштів у валюті отриманого кредиту зі свого поточного/карткового рахунку у період з 1 : по 25 число кожного календарного місяця.

Відповідно до 3.3. Кредитного договору Позичальник зобов'язується сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до «25» числа включно кожного і календарного місяця.

Разом з тим, в порушення вказаних вимог, як зазначає позивач, Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, етаном на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 185 267,37 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 103125,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 82 142,37 грн.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Кредитпромбанк» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед раціональним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ПАТ «Кредитпромбанк» Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Окрім іншого, судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва № 2-3470-1/10 від 04.11.2010 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 49.4/86/07Zn від 21.09.2017.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, за нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України).

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов'язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Так, позивачем було пред'явлено вимоги про стягнення заборгованості внаслідок невиконання умов кредитного договору та у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначив докази, що стверджують позов.

Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача.

Проте стороною позивача порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, позивачем не надано документів, які підтверджують наявність заборгованості та вказаний розмір заборгованості.

Так, позивачем не надано жодних доказів, що вказана сума не була

включена в розмір позовних вимог по судовому рішенню №2-3470-1/10 від

04 листопада 2010 року. У вказаному рішенні зазначено, що внаслідок

прострочення боржником оплати кредиту банком застосовано ч.2 ст. 1050 ЦК

України про дострокове погашення боргу.

Позивачем надано до суду витяг з договору «про передачу активів та

кредитних зобов'язань» від 06.06.13 року, в якому лише зафіксовано розмір

боргу перед Дельта банком, водночас немає жодних посилань на передачу

цього боргу позивачу. Сам договір до справи не додано. Також позивач

посилається як на підставу отримання прав вимоги за кредитом на договір

«купівлі-продажу прав вимоги» від 26.06.13 року, в якому взагалі немає

інформації про особу відповідачів та розмір боргу.

При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було.

Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов'язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по доказуванню. Обов'язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов'язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов'язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов'язку по доказуванню для сторін й інших суб'єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

За викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела обставини, на які вона посилалася, оскільки доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, то невиконання обов'язку по доказуванню для позивача має процесуально-правові наслідки.

За положеннями ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях; суд приймає до уваги належні та допустимі докази. В даному випадку до суду не подані належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. За таких умов заявлений позов не підлягає до задоволення як недоведений.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218,224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя