Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) матеріальну шкоду у сумі 25894,00 грн. та моральну шкоду в сумі 7015,68 грн.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, у якій просив стягнути з ОСОБА_1, завдану йому внаслідок ДТП матеріальну шкоду в сумі 29760,00 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд, вирішуючи спір, безпідставно взяв до уваги висновок судової автотехнічної експертизи №650/16-25 від 23 лютого 2017 року, оскільки, на його думку, експерт не надав відповіді на всі поставлені на вирішення експертизи питання, з наданих ним відповідей вбачається упередженість щодо обставин ДТП, спотворення дійсних її обставин, намагання вигородити іншого учасника ДТП ОСОБА_2, який, на його думку, порушив низку вимог Правил дорожнього руху України. Вважає, що судом не враховано постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року, інші наявні у матеріалах справи докази і покази свідків, які підтверджують, що зіткнення автомобіля «Воксхолл Віваро» під керуванням ОСОБА_2 із належним йому (ОСОБА_1Ф.) автомобілем «Мерседес Бенц» відбулося внаслідок перевищення відповідачем швидкості руху, перевантаження керованого ним автомобіля і причепа. Судом також не враховано, що після зіткнення з автомобілем ВАЗ, належний йому автомобіль рухався по дорозі некеровано, зіткнення з автомобілем «Воксхолл Віваро» відбулося в момент, коли автомобіль «Мерседес Бенц» зупинився і не рухався. Тому, на його думку, висновок суду про відмову у задоволенні його позову та покладення на нього обовязку по відшкодуванню завданої ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди є безпідставним.

Заслухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як роз'яснив судам Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 23.10.2014 о 13 годині 30 хвилин на 370 км +570 м автодороги Ковель - Київ сталась ДТП за участю трьох транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, а саме «Мерседес Бенц» під керуванням ОСОБА_3, ВАЗ 211540 під керуванням ОСОБА_4 та «Воксхолл Віваро» під керуванням ОСОБА_2

Власником автомобіля «Мерседес Бенц», яким під час вчинення ДТП, керував ОСОБА_3, є ОСОБА_1 (а.с. 10).

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року по факту ДТП з участю автомобілів «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 та ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3, який керував автомобілем «Мерседес Бенц», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн., а по факту ДТП з участю автомобілів «Мерседес Бенц» та «Воксхолл Віваро», державний номерний знак НОМЕР_3, провадження у справі про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання наявності вини ОСОБА_3 у ДТП з участю автомобіля «Мерседес Бенц» та автомобіля «Воксхолл Віваро», суд зазначив, що дані про цю подію зафіксовані у обсязі, який є недостатнім для висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Вказану постанову залишено без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 06 лютого 2015 року (а.с. 48).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із висновку експерта №650/16-25 від 23.02.2017, згідно якого дії водія автомобіля «Воксхолл Віваро» у причинному зв'язку з виникненням ДТП не знаходяться. Зіткнення автомобілів «Мерседес Бенц» та «Воксхолл Віваро» відбулось внаслідок раптового виїзду автомобіля «Мерседес Бенц» (після зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540) на смугу руху автомобіля «Воксхолл Віваро» на величині відстані, на якій водій автомобіля «Воксхолл Віваро» позбавлений технічної можливості уникнути пригоди, відповідно до п.12.3 ПДР України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи, дослідженим доказам та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що висновок експерта не може бути доказом наявності вини в діях ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки такий доказ відповідає вимогам ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, про що правильно вказав суд у оскаржуваному рішенні.

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги про суперечливість та неповноту висновку експерта, оскільки клопотання про призначення додаткової або повторної судової автотехнічної експертизи позивачем не заявлялось. Таке клопотання не було заявлено представником позивача і у суді апеляційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_3, будучи третьою особою по справі, клопотання про призначення додаткової або повторної судової експертизи також не заявляв, рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Інші докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі не спростовують висновків суду про відсутність вини у скоєному ДТП ОСОБА_2 та на правильність ухваленого рішення про відмову у задоволенні первісного позову не впливає.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічного позову та стягнення шкоди з ОСОБА_1, як власника транспортного засобу «Мерседес Бенц», яким керував ОСОБА_3, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має посвідчення водія ВАН 821470, видане ВРЕР ВДАІ 04.06.2013 (а.с. 43). ОСОБА_1 передав належний йому автомобіль «Мерседес Бенц» та реєстраційні документи на цей транспортний засіб ОСОБА_3 на прохання останнього, що підтвердив у суді апеляційної інстанції представник позивача та не заперечував у суді першої інстанції ОСОБА_3

Враховуючи наведене, висновок суду про покладення обовязку нести відповідальність за завдання шкоди на ОСОБА_1 є помилковим, у звязку із чим рішення суду першої інстанції про стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні зустрічного позову.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-954цс16, потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, а тому питання щодо необхідності залучення судом першої інстанції до участі у справі страховика не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29760 грн. матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, 3100,20 грн. судових витрат скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 571,12 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: