справа №176/1239/16-ц
провадження №2/176/129/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

за участю секретаря Ханіної М.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з третьою особою ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

13 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду із даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача, ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №93 у будинку №8 по вулиці Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив задовольнити позов посилається на те, що відповідач добровільно залишила житлове приміщеня забравши всі свої речі, в спірній квартирі не мешкає, а він позбавлений можливості в повному обсязі вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою, яка є його приватною власністю на підставі договору дарування від 15.10.2004 року, в тому числі оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. При цьому зазначив, що згоду на реєстрацію в належній йому квартирі надав, щоб остання після навчання могла працевлаштуватися. До цього часу відповідачка, ОСОБА_3, проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй матері. Після реєстрації в належній йому квартирі відповідачка постійно в ній не мешкала, оскільки з 2005 року постійно мешкала та проживала в м. Кривий Ріг. В 2007 році відповідачка зібравши свої речі та виїхала із спірної квартири.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 також просила суд задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідач, ОСОБА_3, позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 є її батьком. В 2004 році, після закінчення навчання, зі згоди батька вона почала мешкати та була зареєстрована проживаючою в ІНФОРМАЦІЯ_2 та постійно там проживала до 2005 року. У 2005 році поїхала до м. Кривий Ріг та приїздила до батька по вихідним дням, а також коли була відсутня робота. Після того як батько у 2007 році одружився і привів дружину додому то вона зрозуміла що подальше спільне життя в однокімнатній квартирі буде не зручним і вирішела покинути спірне приміщення. Зібрала речі і перевезла до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки вона там працює та фактично мешкає. На теперішній час, коли приїздить до м. Жовті Води, то ночує у своєї знайомої ОСОБА_5 так як їй не зручно ночувати у батька в квартирі. При цьому зазначила, що батькові для оформлення субсидії по спірній квартирі надавала всі необхідні документи, які могла зібрати. Але зніматись з реєстрації у спірній квартирі вона не має наміру, оскільки на її думку це призведе до того, що в майбутньому вона буде позбавлена можливості успадкувати батькову квартиру, так як він вдруге одружився та зареєстрував у спірній квартирі свою дружину ОСОБА_4. Своєї власної квартири вона не має. Також зазначила, що у спірній квартирі досі збегаються її особисті речі: шуба рижого кольору із борсука, деякий посуд - 2 білі тарелки.

Третя особа, ОСОБА_4, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просила суд задовольнити позов за тих обставин, як пояснив позивач у судовому засіданні. Реєстрація відповідачки в спірній квартирі створює незручності в оформленні субсидії на квартиру. Також зазначила, що ні вона ні чоловік не чинили перешкод у користуванні спірним житлом відповідачці.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, вислухавши думку третьої особи, допитавши свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1І є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 15.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусо ОСОБА_6 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2004 року (а.с.12, 13).

Разом з позивачем у спірній квартирі зареєстровані проживаючими ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 донька. Цей факт підтверджується довідкою ЖРЕД «Нова» від 05.04.2016 року та копією лицевого рахунку №51393 (а.с.10, 11).

З 29 жовтня 2004 року у зазначеній квартирі була зареєстрована ОСОБА_7.

З пояснень позивача наданих в судовому засіданні відповідачка зареєстрована проживаючою у ІНФОРМАЦІЯ_5 з його згоди, про що не заперечувала відповідачка.

Позивач ставлячи питання про визнання ОСОБА_3 такою, що втратили право користування житловим приміщенням в квартири АДРЕСА_2, посилалася на те, що відповідач без будь-яких поважних причин з кінця 2007 року в квартирі не мешкає, у той час, як він та його дружина (третя особа по справі) не чинить їй перешкод у користуванні зазначеною квартирою.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 народилася в смт. Петрово Кіровградської області де і проживала зі своєю матірю до 2004 року. В 2004 році вона закінчила технікум та з дозволу батька (позивача по справі) зареєструвалась та проживала у його квартирі, оскільки останній виїздив на заробітки до Росії.

З пояснень сторін, судом також встановлено, що в спірній квартирі відповідачка, ОСОБА_3, мешкала постійно до 2005 року.

Фактично ОСОБА_3 з 2005 року мешкає в м. Кривий Ріг, оскільки там працює.

24 листопада 2007 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_8, після реєстрації шлюбу прізвище подружжя "Печеневська".

Дізнавшись про одруження батька, ОСОБА_3 зрозумівши, що в однокімнатній квартирі всім разом проживати не зручно зібрала свої особисті речі і добровільно покинула спірне приміщення. Інколи приїздала до батька у гості.

Як пояснив суду позивач, оскільки тривалий час ОСОБА_3 не проживала та не зявлялась у спірній квартирі він запропонував їй знятись з реєстрації, оскільки її реєстрація створює йому незручності при оформленні субсидії, але відповідач відмовилась.

Також, з пояснеь позивача встановлено, що останній намагався подарувати донці будинок у с. Івашівка П'ятихатського району Дніпропетровської області по вул. Краснофлотська, б. 8, це хоч і старий будинок, але відповідачка могла б там зареєструватись, але вона відмовляється. Всі документи на вищезазначений будинок він передав матері відповідачці.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що остання є знайомою подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, спілкується з ними на протязі 4-5 років, іноді приходить у гості. Відповідача ОСОБА_3 у квартирі, де проживають її знайомі ніколи не бачила. Вперше побачила її в судовому засіданні. Зі слів ОСОБА_1 знає, що в квартирі зареєстрована його донька, але вона не приїздить та в квартирі не проживає, не допомагає у сплаті комунальних послуг. ЇЇ особистих речей в квартирі вона не бачила.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що подружжя ОСОБА_1 знає з 2012 року, іноді буває у них у гостях на свята. Доньку ОСОБА_1 він бачив тільки на фото. Зі слів ОСОБА_1 знає, що донька не приїздить до нього у гості, в квартирі не проживає та поздоровляє його зі святами по телефону.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що спілкується з відповідачкою, ОСОБА_3, як з подругою, разом навчалися. Після закінчення ОСОБА_3 навчання їй необхідно було зареєструватись, щоб знайти роботу. На її прохання батько зареєстрував її у своїй квартирі. ОСОБА_3 в спірній квартирі проживала, але не довго, згодом нашла роботу у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області і переїхала туди на з`ємну квартиру. Іноді приїздила до батька на вихідні дні в м. Жовті Води. В 2007 році батько одружився вдруге і у них почали псуватись стосунки. В 2007 році ОСОБА_3 зібрала свої речі зі спірної квартири і добровільно, без конфліктів залишила спірне житло. Вона їй допомогала при цьому. Коли ОСОБА_3 приїздила до м. Жовті Води, то зупинялася у неї. Інколи ходила до батька у гості, передавала документи, щоб він міг оформити субсидію.

Таким чином, з кінця 2007 року відповідачка не проживала у належній позивачу квартирі, не виявляла відповідного бажання, не зверталась до нього із відповідною вимогою чи то будь-яких органів за сприянням у здійсненні права користування житлом.

Факт непроживання відповідача у спірній квартирі також підтверджується й іншими доказами, які є у матеріалах справи.

Згідно копії витягу з реєстру платників єдиного податку від 02.03.2015 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрована фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с.15). Суду вона зазначила адресу свого постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 39, кв. 112, як фактичне місце мешкання.

Оскільки відповідачка, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою №93 у будинку №8 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача, не виявила наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, добровільно залишила спільне житло, дає суду змогу прийти до висновку, що відповідачка дійсно, на протязі більш 6 /шести/ років, без будь-яких поважних причин не мешкає у спірному приміщенні, а тому повинна бути визнана такою, що втратила право користування ним.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачці в користуванні спірною квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Посилання ОСОБА_3, що в спірній квартирі залишилися її особисті речі: шуба, деякий посуд, суд оцінює кретично, оскільки, як зазначила сама відповідачка, речі які залишилися в спірній квартирі не представляють для неї ніякої цінності і вони їй не потрібні.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності дост.4 Закону України «Про судовий збір»,ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ч.1, 386, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України та у відповідності із ст.ст. 11,12, 60, 112-115 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з третьою особою ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 93 у будинку № 8 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек