Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 05.10.2007 року Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 11, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, понесені судові витрати в сумі 640 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим в частині розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання, що було подано ОСОБА_2 про залучення до справи фахівця у галузі права.

Вказує на те, що 21.04.2017 року позивачем ОСОБА_2 подано до Рівненського міського суду клопотання про залучення особи, що надає правову допомогу від 19.04.2017 року. Відповідно до клопотання ОСОБА_2 просив суд на підставі ст. 56 ЦПК України винести ухвалу, якою залучити фахівця в галузі права ОСОБА_3 до справи №569/3631/17 в якості особи, яка надає правову допомогу. До клопотання долучено копію витягу з ЄДРЮОФОП стосовно ОСОБА_3 та копію диплому про освіту ОСОБА_3

Крім того, 30.06.2017 року ОСОБА_2 клопотанням долучено до матеріалів справи копію угоди про надання правової допомоги від 28.02.2017 року, копію розрахунку витрат, пов'язаних з правовою допомогою та копію квитанції № 20 від 02 березня 2017 року.

Вважає посилання суду першої інстанції на представлення інтересів позивача представником ОСОБА_3 по довіреності і саме по ній, а не по договору є необґрунтованим. Існування довіреності на представлення інтересів не виключало дію договору про надання юридичних послуг. Зазначає про те, що ОСОБА_3 консультувала позивача, складала позовну заяву, ознайомлювалася з матеріалами справи, подавала до справи заяви та заявляла клопотання, як юрист, який надавав послуги. При цьому було витрачено певну кількість годин, яка відображена в розрахунку витрат, пов'язаних з правовою допомогою.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 понесених ОСОБА_2 судових витрат у сумі 640 грн. скасувати та ухвалити нове, яким вимоги ОСОБА_2 про відшкодування понесених судових витрат в сумі 4 480 грн задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 завчасно повідомлялись про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися та причин неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на ст. 88, 56 ЦПК України прийшов до висновку, що вимога в частині відшкодування понесених судових витрат в сумі 4480 грн. підлягає до задоволення частково, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача сплачений ним при пред'явленні позову до суду судовий збір в сумі 640 грн.

Зазначив, що відшкодування витрат за правову допомогу в сумі 3840 грн. до задоволення не підлягає з тих підстав, що ОСОБА_3, яка приймала участь в судовому засіданні в якому представника позивача, згідно нотаріально посвідченої довіреності 22.03.2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 381, надавала правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.02.2017 року як фізична особа-підприємець, а не як фахівець в галузі права, тому витрати на правову допомогу в порядку ст. 84 ЦПК України не можуть бути стягнуті з відповідачки на користь позивача.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про розірвання шлюбу сторонами не оскаржувалось, а тому не є предметом перегляду в апеляційній інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зі змісту ст. 79 ЦПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи 28 лютого 2017 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено угоду про надання правової допомоги (а.с.32 ), згідно умов якої остання зобов'язалася надавати правову допомогу та юридичні послуги, в тому числі допомогу консультативного характеру, підготовку позовної заяви та в ході судового розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу, в свою чергу, ОСОБА_2 зобов'язався сплатити 3800 грн. за надані послуги (а.с.32).

Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №20 від 02 березня 2017 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 3800 грн. за правову допомогу при розгляді вказаного позову ( а.с.33 зв.).

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України ( Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 р. №6-рп/2013 ).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( ст.6 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В рішенні від 16.11.2000 року №13-рп/2000 Конституційний Суд України, зазначив, що аналіз чинного законодавства України з питання визначення певного кола суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження, дає підстави визначити, зокрема, такі види суб'єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

19 квітня 2017 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про залучення особи, що надає правову допомогу, фахівця в галузі права ОСОБА_3 (а.с.13).

ОСОБА_3 брала участь у справі як представник позивача на підставі довіреності, від 22.03.2017р., посвідченої приватним нотаріусом Рівненського МНО Табінським О.І., зареєстрована в реєстрі за № 381 (а.с.18) та була допущена протокольною ухвалою суду від 21.07.2017 року (а.с.28), як особа, яка надає правову допомогу.

Як вбачається з копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та свідоцтва платника єдиного податку, ОСОБА_3 з 12.07.2002 року зареєстрована, як фізична особа - підприємець та здійснює господарську діяльність в сфері права (а.с.14,15).

Таким чином, ОСОБА_3 має право на надання правової допомоги, та здійснення представництва прав та інтересів ОСОБА_2 під час розгляду справи було обумовлено угодою про надання правової допомоги.

З огляду на положення ст. 204 ЦК України, відсутні підстави ставити під сумнів угоду про надання юридичних послуг від 28.02.2017 року, вона є чинною.

Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

ОСОБА_3 виконала взяті на себе зобов'язання за вказаною угодою, що підтверджується зібраними по справі доказами.

До матеріалів справи надано розрахунок витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, згідно якого ОСОБА_3 по справі про розірвання шлюбу надано правову допомогу наступного характеру : попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 1 година - 640 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 2 години - 1280 грн.; підготовка процесуальних документів та позовної заяви 3 години - 1920 грн., разом в сумі 3840 грн. (а.с.33).

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені повністю, право компенсування судових витрат, понесених стороною на користь якої ухвалено рішення, визначене ст. 88 ЦПК України, тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав стягнення вказаних витрат з відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розрахунком витрат наданого позивачем, а саме щодо розміру витрат, пов'язаних з правовою допомогою, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 грн., у погодинному розмірі - 09 грн. 67 коп.

З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 640 грн. (1600 грн. * 40%) та бути нижчим 9 грн. 67 коп.

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, кількості затрачених годин фахівцем, колегія суддів вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, в розмірі 600 грн.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає до скасування та вимоги позивача в цій частині до часткового задоволення, а саме судовий збір 640 грн. та 600 грн. за правову допомогу, разом 1240 грн.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309 , 313-314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2017 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, понесені судові витрати в розмірі 1240 грн., а в решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук