У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Опікунська рада Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суд з позовом, у якому зазначала, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з її донькою ОСОБА_4 з 04 листопада 1999 року по 09 березня 2016 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

09 березня 2016 року ОСОБА_8 померла.

Вказувала, що відповідач, перебуваючи у шлюбі, увесь час вів розгульний, аморальний спосіб життя, вчиняв сварки в сім'ї, дітьми ніколи не цікавився, не опікувався ними, дітей матеріально не утримував та свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Просила позбавити ОСОБА_8 батьківських прав відносно дочок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року, у позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Покладено на орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків відносно дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційний суд переглядає справу у частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_5 У іншій частині судові рішення не оскаржено.

Судами встановлено, що батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а. с. 5, 8).

09 березня 2016 року ОСОБА_8 померла (а. с. 6).

Після смерті матері діти проживають з бабою ОСОБА_4 у с. Неліпино Свалявського району Закарпатської області.

Згідно з висновком від 18 липня 2016 року Свалявська районна державна адміністрація Закарпатської області визнала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 20, 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суди попередніх інстанцій, дотримуючись як вимог СК України, так і вимог Декларації прав дитини, обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог у частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом, а позивачкою не надано суду переконливих доказів про те, що ОСОБА_5 негативно впливає на виховання дітей і умисно систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Крім того, судами встановлено, що між відповідачем та рідними його дружини виникли неприязні відносини, що також вплинуло на участь батька у вихованні дітей. ОСОБА_5 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дітей.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Судами при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Леванчук А.О.