Провадження № 2-о/127/943/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участі секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

прокурора Безпалюка А.О.,

представника заявника ОСОБА_3,

зацікавленої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка ОСОБА_5» про продовження ОСОБА_4 амбулаторної психіатричної допомоги без її згоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка ОСОБА_5» про продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_4, 17.07.1994 року, проживаючій в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька м. Вінниці, вул. Театральна, 31, перебуває на обліку у Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка ОСОБА_5» з 2015 року. ОСОБА_4 хворіє близько трьох років, коли зявилися невірності в поведінці: стала замкнутою, не спілкувалася з однолітками, була холодною до матері, перестала виходити з дому, залежувалась у ліжку, була байдужою до всього. Згодом виникла тривожність, відчувала страхи, була підозрілою до оточуючих, вважала, що «сусіди переслідують її…, підслуховують розмови…», завішувала вікна темними тканинами, вимагала від рідних не вмикати світло, запевняла, що «сусіди встановили камери спостереження і слідкують за нею через вікно..», викликала до них міліцію. Розповідала, що «в квартирі сусідів постійно відбуваються катування і статеві оргії..», категорично відмовлялася від звернення до психіатра. Особливо психічний стан погіршився на початку 2015 року: постійно сама з собою розмовляла, йшла з дому, конфліктувала з рідними та сусідами, крала гроші та витрачала їх на непотрібні речі, чула «голоси» сусідів, як вони між собою говорять про неї, відчувала небезпеку та загрозу з їх боку, відмовлялася від їжі, тому що вважала, що «її отруєно..», спала на підлозі. Раптово переїхала в м. Одеса, звідки телефонувала матері і попросила приїхати, тому що в неї не було грошей. Коли мати приїхала ховалася від неї, висловлювала думки про «небажання жити», намагалася вдарити себе ножем в серце. В звязку з погіршенням психічного стану була доставлена матірю у ВОПНЛ, госпіталізована в 2 відділення, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.02.2015 року по 14.07.2015 року з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма зі стійкими суїцидальними думками, представлена на обласну психіатричну МСЕК, визнана інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. Після виписки з лікарні підтримуюче лікування не приймала, за допомогою до психіатра не зверталася. Згодом психічний стан ОСОБА_4 погіршився. Зі слів матері вона не спала вночі, зник апетит, знизився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, страх, стала підозрілою, вважала, що «за нею слідкують…», усамітнювалась, почала висловлювати думки про «небажання жити». 16.01.2016 року ОСОБА_4 з метою самогубства випила 8 таблеток азалептіну (100 мг) та 8 таблеток парацетамолу. Була доставлена в ВАІТ МКЛ ШМД №2, де перебувала з 17.01.2016 року по 20.01.2016 року, пройшла курс дезінтоксикаційної терапії, рекомендовано подальше лікування в умовах ВОПНЛ. 20.01.2016 року доставлена машиною швидкої допомоги у супроводі матері до ВОПНЛ, госпіталізована в 6-те відділення, де перебувала до 22.03.2016 року. Під час знаходження в стаціонарі 21.03.2016 року представлена на ЛКК з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба (отруєння медикаментами)». Рекомендовано амбулаторне примусове лікування під наглядом дільничного психіатра.

13.04.2016 року була оглянута комісією лікарівпсихіатрів міського диспансерного психіатричного відділення (протокол №47), яка визначила діагноз ОСОБА_4 «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба (отруєння медикаментами)», за психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 (справа №127/8339/16-ц) призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

ОСОБА_4 щомісяця оглядалася дільничним лікарем-психіатром, було призначено підтримуюче лікування, яке вона приймала нерегулярно. Психічний стан ОСОБА_4 погіршився: не спала вночі, зник апетит, знизився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, страх перед майбутнім, активно висловлювала суїцидальні думки. На початку серпня намагалася втопитися в ванній; 04.08.2016 року нанесла собі непроникаюче ножове поранення в передню черевну стінку. З 26.08.2016 року по 01.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ВОПНЛ з діагнозом: «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба», у звязку з перебуванням в стаціонарі призначене АППД було перервано.

07.11.2016 року була оглянута комісією лікарів (протокол №134), яка визначила діагноз ОСОБА_4 «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба (отруєння медикаментами)», за психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 (справа №127/23981/16-ц) призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

04.05.2017 року була оглянута комісією лікарів (протокол №47), яка визначила діагноз ОСОБА_4 «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», за психічним станом рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2017 (справа №127/9628/17) продовжено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Протягом останніх 6-ти місяців ОСОБА_4 щомісячно оглядалася дільничним лікарем-психіатром, приймала необхідне підтримуюче лікування, але її стан не поліпшився: тривожна, дратівлива, не має усвідомлення необхідності безперервності лікування. 03.11.2017 року була оглянута комісією лікарів психіатрів диспансерного відділення, яка визначила діагноз ОСОБА_4 «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», за психічним станом рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу, що стало підставою для звернення до суду з дано заявою.

В судовому засіданні представник КЗ ВОПНЛ ім. академіка ОСОБА_5 ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві, просила заяву задовольнити.

Прокурор проти задоволення заяви не заперечив.

ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти призначення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора та ОСОБА_4 дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 (справа №127/8339/16-ц) призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди (а.с.7-8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2017 (справа №127/9628/17) продовжено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди (а.с.5-6).

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ВОПНЛ №101 від 03.11.2017 року ОСОБА_4 після призначення амбулаторної психіатричної допомоги протягом останніх 6-ти місяців щомісячно оглядалася дільничним лікарем-психіатром, приймала необхідне підтримуюче лікування, але її стан не поліпшився: тривожна, дратівлива, не має усвідомлення необхідності безперервності лікування. 03.11.2017 року була оглянута комісією лікарів психіатрів диспансерного відділення, яка визначила діагноз ОСОБА_4 «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», за психічним станом рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу (а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

У звязку з викладеним, враховуючи анамнез хвороби, суд вважає, що заяву слід задовольнити, продовжити ОСОБА_4 амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", ст.ст. 279-282, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_5" про продовження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительці м. Вінниця, вул. Театральна 31, амбулаторної примусової психіатричної допомоги без її згоди - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительці м. Вінниця, вул. Театральна 31, амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Присяжні: