Справа № 200/4375/16-ц
Провадження № 2/200/2375/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» травня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Женеску Е.В.,

за участю секретаря Санжаровської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0/1. В забезпечення виконання грошових зобовязань за даним кредитним договором між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 0/2. В подальшому, 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «ОСОБА_3 банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. У звязку з укладанням зазначеного договору, відповідач отримав право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками АКІБ «УкрСиббанк», в тому числі ОСОБА_2 Будь-яких документів щодо переходу права вимоги на адресу позивача від відповідача не надходило. Згідно з чинним законодавством, порука припиняється зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, статтею 625 ЦК України передбачені підстави зміни або розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин. Позивач вважає, що оскільки він укладав договір поруки з АКІБ «УкрСиббанк», а не з відповідачем, зміна кредитора є зміною істотних обставин договору. Зазначає також, що договір поруки укладено з порушенням норм Сімейного кодексу України, оскільки дружина позивача згоди на укладання зазначеного договору не давала.

На підставі зазначеного, позивач просить суд припинити договір поруки від 23.05.2008 № 0/2.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Надав суду письмові заперечення, в яких заперечував проти позовних вимог. Зазначає, що згідно з ст.ст. 512, 513 ЦК України зміна кредитора у зобовязанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Заміна кредитора в зобовязанні здійснюється без згоди боржника. Укладаючи договір поруки, позивач був обізнаний з усіма умовами Основного договору, в тому числі і щодо права банку передавати права і обовязки банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника. Крім того, зі сторони банку умови основного договору не змінювалися, та обсяг відповідальності позивача не збільшувався.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0/1.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 65000,00 доларів США на термін до 23 травня 2017 року.

В якості забезпечення виконання грошових зобовязань за даним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 0/2 від 23.05.2008 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «ОСОБА_3 банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Докази щодо укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «ОСОБА_3 банк» у матеріалах справи відсутні, однак оскільки ні позивач, ні відповідач цей факт не заперечують, він визнається судом таким, що не підлягає доказуванню.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобовязується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Наслідки для поручителя, які виникають при порушенні боржником зобовязання забезпеченого порукою передбачені у ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, а саме: 1) у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; 2) поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Загальне правило припинення зобовязання передбачене ст.599 ЦК України. Так, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за ІІ півріччя 2013 року, за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За умовами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника.

У Постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора.

Оскільки судом не встановлено, що банком було змінено зобов'язання без згоди поручителя та збільшення обсягу відповідальності поручителя, підстави для задоволення позову про визнання поруки, такою, що припинена, відсутні.

Суд також зазначає, що вказуючи на укладення договору поруки з порушенням вимог ст.. 65 СК України, оскільки дружина позивача не давала згоди на укладення цього договору, позивач не надав суду жодного доказу того, що він є одруженим.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 59, 60-61, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії рішення, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Е.В. Женеску