Провадження: 22-ц/790/1716/17 Головуючий 1 інстанції Горбунова Я.М.
Справа № 643/1335/15-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю юридична фірма «Захист», про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором у сумі 1147319 грн. 73 коп. та встановити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що між ЗАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю юридична фірма «Захист» (далі - ТОВ ЮФ «Захист») було укладено кредитний договір від 03 червня 2008 року № CM-SME702/84/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 787354 грн. 92 коп.

Цього ж дня на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ ЮФ «Захист» укладено іпотечний договір № PM-SME 702/84/2008, предметом іпотеки за яким є нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 283,8 кв. м за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7.

Позивач посилався на те, що йому стало відомо про реалізацію предмета іпотеки у процедурі банкрутства ТОВ ЮФ «Захист» на користь ОСОБА_1, який набув право власності на нежитлову будівлю на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 22 листопада 2013 року за реєстровим номером 1270.

Посилаючись на те, що банк не отримував кошти від реалізації вказаного майна, а постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 січня 2014 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року у справі № 922/3670/13 про визнання ТОВ ЮФ «Захист» банкрутом і провадження у справі припинено, як таке, що порушено безпідставно, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року позов задоволено.

Звернуто примусове стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 283,8 кв.м., розташовану по пров. Спортивному, 7 у м. Харкові для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № CM-SME702/84/2008 від 03 червня 2008 року у розмірі 1147319 грн. 73 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 745388 грн. 22 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 19 березня 2008 року по 02 січня 2012 року - 347865 грн. 89 коп. та пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 19 червня 2009 року по 27 вересня 2009 року у розмірі 27065 грн. 62 коп.

Встановлено спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ТОВ ЮФ «Захист» укладено кредитний договір № CM-SME702/84/2008 від 03 червня 2008 року, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» надало ТОВ ЮФ «Захист» кредитні кошти у сумі 787354 грн. 92 коп.; цього ж дня на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ними було укладено іпотечний договір № PM-SME 702/84/2008, предметом іпотеки за яким є нежитлова будівля літ. А-2, загальною площею 283,8 кв. м за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7 (а. с. 7-20).

Обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 03 червня 2008 року згідно витягів № № 18922568, 18922279 (а. с. 21, 22).

У звязку із неналежним виконанням кредитних зобовязань, ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення боргу з позичальника.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30 червня 2014 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено, стягнуто з ТОВ ЮФ «Захист» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 880577 грн. 78 коп., 8805 грн. 78 коп. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

20 серпня 2013 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у відношенні ТОВ ЮФ «Захист» про стягнення заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» в сумі 889619 грн. 56 коп.

Станом на 11 лютого 2015 року рішення суду не виконано, а заборгованість ТОВ ЮФ «Захист» за кредитним договором збільшилася до 1147319 грн. 73 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 745388 грн. 22 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 19 березня 2008 року по 02 січня 2012 року - 347865,89 грн., пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 19 червня 2009 року по 27 вересня 2009 року 27065 грн. 62 коп.

Постановою господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року ТОВ ЮФ «Захист» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_4; з дня прийняття постанови скасовано арешти, накладені на майно боржника та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, в тому числі, усі податкові застави, застави рухомого та нерухомого майна (а. с. 27-30).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 січня 2014 року постанову господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року скасовано, провадження у справі припинено як таке, що порушено безпідставно (а. с. 31-34).

Спірне нерухоме майно було реалізовано ОСОБА_1 ліквідатором ТОВ «ЮФ «Захист» у процедурі банкрутства товариства при проведенні відкритих торгів у формі аукціону, складеного Товарною Біржею «Ресурс-Інформ» від 15 листопада 2013 року, і відповідач набув право власності на предмет іпотеки на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 22 листопада 2013 року за реєстровим номером 1270, ціна продажу - 92990 грн. 70 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що збереження обтяження майна іпотекою у зв'язку із скасуванням постанови господарського суду, на підставі якої здійснено виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на ОСОБА_1 відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, враховуючи, що до нього перейшло право власності на нежитлову будівлю.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Так само частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-2839цс16 від 21 грудня 2016 року.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «ОТП Банк» просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження. При цьому, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах визначена не була та судом першої інстанції не була встановлена, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог та відсутність визначеної незалежним оцінювачем ціни предмету іпотеки, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі №6-2839цс16, судова колегія приходить до висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрів за № 533, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_5 ? частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 283, 8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7, а ОСОБА_5 прийняв їх та сплатив обумовлену грошову суму.

Згідно договору купівлі-продажу від 06 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрів за № 1368, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_7 ? частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 283, 8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7, а ОСОБА_7 прийняв їх та сплатив обумовлену грошову суму.

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 25 березня 2016 року ОСОБА_8 придбав у власність нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 283, 8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7 та за останнім зареєстровано право на нежитлову будівлю з реєстраційним номером 01.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_9 № 32524208 від 24 листопада 2016 року закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним № 01 у звязку зі знищенням обєкту нерухомого майна (а.с. 120-121 копії реєстраційної справи).

Крім того, факт знищення (знесення) нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 283, 8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7, яка належала ОСОБА_8 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 березня 2016 року підтверджується листом ТОВ «Харківське міське інвентар бюро» від 04 листопада 2016 року (а.с. 122 копії реєстраційної справи). Аналогічні відомості містяться у звіті про проведення перевірки застави (майна) від 02 березня 2017 року (а.с.89 т.2).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи не представилось можливим встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки та судом апеляційної інстанції встановлено, що нежитлове приміщення знищено (знесено), відсутні підстави для звернення стягнення на нежитлову будівлею літ. «А-2», загальною площею 283, 8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Спортивний, 7, як на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що нерухома будівля була придбана ним під час ліквідаційної процедури, відкритої на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року щодо визнання ТОВ ЮФ «Захист» банкрутом, а також того, що Закон України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню в процедурі банкрутства, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Крім того, процедура державної реєстрації іпотек у спірний період регулювалась Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок).

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначав про збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування постанови Господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року про визнання ТОВ ЮФ «Захист» банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та скасування арештів на майно боржника й інших обмежень щодо розпорядження його майном, а також про поширення на ОСОБА_1 відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, оскільки до нього, на час ухвалення судового рішення, перейшло право власності на нерухоме майно - предмет іпотеки.

Посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_10 на висновки викладений у правових позиціях Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6-2684цс15, постанові від 26 червня 2013 року(справа № 6-58цс13), є помилковим. У зазначених постановах Верховного Суду України встановлено, що спірне майно було реалізоване в межах ліквідаційної процедури боржників з припиненням обтяження у порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на підставі чинних судових рішень про визнання їх банкрутами. Разом з тим, під час судового розгляду справи було встановлено, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 січня 2014 року постанову господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року скасовано, провадження у справі припинено як таке, що порушено безпідставно.

Аналогічним чином посилання на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-201цс14 від 24 грудня 2014 року, судова колегія вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно витребування майна із чужого незаконного володіння.

Оскільки таким чином районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_11 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю юридична фірма «Захист», про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді