АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/680/17
Провадження № 22-ц/792/1400/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на ухвалу Дунаєвецького районного суду від 07 червня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Єврокар Україна» та просив визнати недійсним Договір фінансового лізингу №430, який укладено 23.02.2017 року між ним та відповідачем та стягнути на його користь матеріальні збитки в сумі 21 953,32 грн.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 07 червня 2017 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ «Єврокар Україна» оскаржило її в апеляційному порядку та вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом порушено правила підсудності. Апелянт вказує, що його фактичне місце розташування Дарницький район м. Києва, а тому справа підсудна виключно Дарницькому районному суду м. Києва. На думку апелянта, зазначений позов не відповідає вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, крім того підстави, які в ній вказані не стосуються законодавства про захист прав споживачів. Апелянт зазначає, що оскільки договором було передбачено місце знаходження та виконання умов договору відповідача АДРЕСА_1, тому в разі не досягнення згоди по будь-яким договірним питанням, даний спір повинен розглядатися в Дарницькому районному суді м. Києва. Враховуючи вищевикладене, апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу в частині недотримання правил підсудності та повернути справу на новий розгляд для вирішення питання підсудності розгляду справи.

Учасники процесу в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з належного оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст.ст. 119,120 ЦПК України та підсудності її даному суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частина 1 ст. 122 ЦПК України передбачає, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частин 5, 8 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання, або виконувати їх через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Зазначеними нормами передбачено альтернативну територіальну підсудність.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги не стосуються законодавства про захист прав споживачів є необґрунтованими виходячи із наступного.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

В силу положень ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами є фінансовий лізинг.

Як слідує із положень ст.1 вказаного вище Закону до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг .

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з наданням фінансових послуг; позивач є споживачем таких послуг, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, ОСОБА_1 має право вибору підсудності справи за місцем свого проживання.

Доводи апелянта, що ухвала прийнята з порушенням правил підсудності, оскільки місце знаходження юридичної особи ТОВ «Єврокар Україна» м. Київ, є необґрунтованими та спростовуються вище викладеним.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» відхилити.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Артемчук В.М. Справа № 22ц/792/1400/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: ухвала