Справа № 463/2991/16-ц
Провадження № 2/463/1086/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря с/з - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивує тим,що згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 березня 2010 року він сплачує на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щомісячно в розмірі ? частки його доходу. Вказує,що він уклав шлюб в якому в нього 02.07.2013 року народилась дочка ОСОБА_7, його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відтак змінився його сімейний та матеріальний стан, також вказує, що є військовослужбовцем і постійним службовим житлом за місцем проходження служби в м.Дніпропетровськ він не забезпечений, тому його родина змушена орендувати житло та нести відповідно значні витрати на оренду житла. Крім того в нього погіршився стан здоров»я внаслідок отриманої травми під час проведення АТО. Тому просить зменшити на 1/6 частину розмір аліментів визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2010 року.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить проводити судовий розгляд справи в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вважає, що позивачем не надано доказів погіршення його майнового стану після винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Вказала, що з позивача стягуються аліменти на трьох дітей, проте в неї на утриманні є четверта дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також є дочкою позивача,та народилась після розірвання шлюбу з позивачем і з приводу стягнення аліментів на її утримання вона в суд не зверталась, та не заявляла вимог про стягнення з позивача додаткових витрат на дітей, а несла такі витрати самостійно. Вважає, що погіршився її матеріальний стан, а не матеріальний стан позивача. Крім того пояснила,що їх старшому сину ОСОБА_4 10 квітня 2017 року виповнилось 18 років, що відповідно вплине на розмір аліментів,які стягуються з позивача, крім того вказала,що допомагає своїй матері похилого віку. Тому в задоволенні позову просила відмовити.

Суд заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, приходить до висновку про те,що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Личаківського районного суду від 04 березня 2010 року (а.с.5) вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно в розмірі 1/2 частки із всіх видів заробітку, але в розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2009 року і до досягнення дітьми повноліття та до зміни матеріального становища сторін.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб (а.с.10) вбачається, що 02 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_9 укладено шлюб, в позивача та його дружини ОСОБА_9 02 липня 2013 року народилась дочка ОСОБА_7 (а.с.6).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається зокрема на те, що він є військовослужбовцем та за місцем проходження ним служби в м.Дніпропетровськ не забезпечений службовим житлом, тому змушений орендувати житло, та до матеріалів справи долучив договір оренди житлового приміщення (а.с.3). Однак такий договір не є належним та допустимим доказом, оскільки згідно п.1.2 термін дії договору сплив 01 березня 2014 року, позивач звернувся з даним позовом в суд 24 червня 2016 року, крім того як вбачається з копії паспорта громадянина України, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_3 є м.Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 42.

Відтак суд приходить до висновку про те,що факт погіршення матеріального становища у зв»язку з відсутністю у позивача житла не підтверджений належними та допустимими доказами.

Щодо тверджень позивача про погіршення його матеріального становища у зв»язку з погіршенням стану здоров»я суд приходить до наступних висновків:

З долученої до матеріалів справи, як зазначає позивач в додатках до позовної заяви «Довідки лікаря (а.с.12), в такій відсутні будь які дані про стан здоров»я саме позивача ОСОБА_3, тому даний документ не є належним та допустимим доказом стану здоров»я позивача.

Як вбачається з виписного епікризу виданого на ім»я ОСОБА_3 ОСОБА_10 військовим госпіталем № 4091 (а.с.13) позивач ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 02.10.2014 року по 16.10.2014 року. Звільнений після виписки від виконання службових обов»язків на 6 (шість) днів. Відтак даний виписний епікриз, датований 2014 року, та не є підтвердженням позовних вимог заявлених у 2016 році.

Доходи позивача ОСОБА_3 з грудня 2015 року по травень 2016 року підтверджуються наявною в матеріалах справи довідкою від 26 травня 2016 року (а.с.15).

Також суд враховує те,що відповідач страждає на розсіяний склероз,що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8770.

На утриманні у відповідачки крім трьох дітей, на яких з позивача стягуються аліменти згідно рішення суду від 04 березня 2010 року, є також дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є і дочкою позивача, та народилась після розірвання шлюбу між сторонами. Крім того, на утриманні у відповідачки є похилого віку мати (1945 р.н.). Також слід врахувати,що старшому сину позивача та відповідачки ОСОБА_4 (1999 р.н.), 10 квітня 2017 року виповнилось 18 років, що відповідно вплине на розмір аліментів,які стягуються з позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відтак з врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те,що не представлено належних та допустимих доказів того, що у зв»язку з зміною матеріального, сімейного стану, погіршення стану здоров»я позивача він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду від 04 березня 2010 року, крім того наявність дитини від другого шлюбу, не звільняє позивача від обов»язку утримувати своїх дітей від попереднього шлюбу, тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 31, 88, 209 ЦПК України, ст.ст.141,182,192 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити за безпідставністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Лакомська Ж. І.