Дата документу 27.07.2017 Справа № 554/1308/16-ц
Провадження № 2/554/700/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року

Октябрський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарі Ткаченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Полтавське обласне комунальне виробниче господарство «Полтаватеплоенерго», публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», Полтавська філія публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про визначення порядку користування часткою квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому та батькові - відповідачу у справі належить по 1/2 частки квартири, розташованої за адресою : м.Полтава. АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрований позивач, його малолітній, син, його сестра ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 Фактично в квартирі проживають позивач з сином та дружиною та відповідач. Батько не підтримує родинних стосунків ані з ним, ані з сестрою. Вони не можуть досягти згоди щодо порядку користування квартирою Позивач просить при встановлені порядку користування квартирою врахувати те, що у квартирі фактично проживає він з дружиною та малолітнім сином, який також зареєстрований у спірній квартирі та має право користування квартирою. Крім того, сестра також зареєстрована у квартирі і по приїзду в м.Полтаву буде користуватися тією часткою квартири, яка буде виділена йому. Також слід врахувати, що батько проживає один, а тому його необхідність у житловій площі суттєво менша, ніж у нього та його сімї. Позивач просить виділити йому у користування житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м. та житлову кімнату площею 7,1 кв.м., відповідачу - житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з виходом на лоджію площею 3 кв.м., у спільному користуванні залишити кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві. Надав пояснення про те, що він просить встановити порядок користування, який на даний час існує. Так,батько користується кімнатою, площею 12,6 кв.м., а він з сином та дружиною користуються кімнатами площею 17,1 кв.м. та 7,1 кв.м.

Відповідач позов не визнав. Надав суду пояснення, що він працював на Півночі та заробив на квартиру. Тому вважає, що він має право на більшу частку у квартирі, яку він має намір подарувати дочці та просить виділити відповідачу кімнату площею 17,1 кв.м., а йому виділити кімнати площею 12,6 кв.м. та 7,1 кв.м.

Представник ПАТ "Полтавагаз" у судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду.

Представники Полтавське обласне комунальне виробниче господарство «Полтаватеплоенерго», Полтавська філія ПАТ «Полтаваобленерго», КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від ПАТ «Полтаваобленерго», ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представників, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири № 100, розташованої по вул.Освітянській, 5а у м.Полтаві, та кожному з них належить по 1/2 частині зазначеної квартири, що підтверджується договором дарування від 26 лютого 2016 року,згідно з яким ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_1 ( а.с.80), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 02 березня 2016 року ( а.с.81-82).

У зазначеній квартирі проживають позивач, відповідач, малолітній син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований у спірній квартирі та дружина позивача ОСОБА_6, сестра позивача ОСОБА_3 значиться зареєстрованому, але постійно в квартирі не проживає ( а.с.127).

У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з технічного паспорту спірна квартира є трикімнатною та складається з наступних приміщень : житлової кімнати площею 7,1 кв.м., житлової кімнати площею 12,6 кв.м. з виходом на лоджію площею 3 кв.м., житлової кімнати площею 17,1 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м., кухні площею 9,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., коридора площею 8,4 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м. ( а.с.83-85).

У судовому засіданні встановлено, що позивач з сином та дружиною користується кімнатами площею 17,1 кв.м. та 7,1 кв.м., а відповідач користується кімнатою площею 12,6 кв.м., інші приміщення знаходяться у їх спільному користуванні.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Враховуючи, що квартира складається з трьох жилих кімнат різної площі, а тому вона не може бути поділена між двома співвласниками відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності для окремого користування та проживання.

Разом з тим, суд бере до уваги, що співвласники мають рівні частки у праві спільної власності, позивач проживає з малолітнім сином, який також зареєстрований у спірній квартирі, та дружиною, відповідач проживає один.

Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, який є обов'язковим для судів.

Як встановлено судом, сторони визнають той факт, що спірна квартира не може бути поділена між ними в натурі, і позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, яка перебуває у спільній частковій власності сторін.

Враховуючи викладене, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою.

Разом з тим, суд не погоджується з порядком запропонованим позивачем, та суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування квартирою, який є найбільш приближеним до часток у спільному майні з урахуванням наявності у позивача сім*ї : позивачу виділити у користування житлову кімнату площею 7,1 кв.м. та житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з виходом на лоджію площею 3 кв.м.; відповідачу виділити у користування житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м.; залишити у спільному користуванні кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.10,11,60, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 100 в будинку № 5-а по вулиці Освітянській у місті Полтаві, виділивши у користування :

- ОСОБА_1 житлову кімнату площею 7,1 кв.м. та житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з виходом на лоджію площею 3 кв.м.;

-ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова

Повне рішення складено 31 липня 2017 року.

Суддя : Л.В.Кулешова