Провадження №2/523/1165/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2017 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 240185 грн. і моральної шкоди у розмірі 10000 грн..

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в результаті неправомірних дій вчинених посадовими особами та встановлених рішеннями Суворовського районного суду м.Одеси від 04.10.2005 року та 26.05.2016 року було порушено його цивільне право на розпорядження власністю. Порушення грунтується на невиконанні рішення Суворовського районного суду м.Одеси 28.02.2003р., яке набрало законної сили 30.03.2003 року, та яким було зобов'язано боржника не чинити йому перешкоди в приватизації квартири АДРЕСА_1, видати розпорядження на приватизацію та свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру. Незважаючи на відкрите Другим Суворовським відділом ДВС виконавче провадження з примусового виконання рішення, незаконність дій виконавців, а також бездіяльність призводили до зволікання і невиконання рішення всупереч його законним інтересам. Він змушений був звернутися до Європейського Суду, за рішенням якого 11.04.2013р. його було визнано постраждалим за порушення державою п.1 ст.6 Конвенції, ст.13 Конвенції та ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і постановлено, що держава - відповідач має виконати рішення національного суду, яке залишається невиконаним. Використавши можливість покращити власні житлові умови, яка виявилася безрезультатною, з проживанням в успадкованому батьківському будинку, подальше утримання квартири з оплатою комунальних послуг стало матеріальним тягарем, а тому виникла необхідність в її продажу. За висновком судово-будівельної експертизи №СЕ - 2 -1 -132/15 від 01.04.2015р. вартість квартири складає 240 185 гривень. Однак, як власника, його було позбавлено продажу у зв'язку з неодноразовим вчиненням неправомірних дій державними виконавцями, що призводило до невиконання рішення суду від 28.02.2003 року і, як наслідок цього, невидача свідоцтва про право власності на квартиру, унеможливило виставлення квартири на продаж і одержання оціненого реального доходу.

Моральна шкода полягає у нескінченному пошуку захисту порушеного права, тривалість якого перевищує межі розумного, що призвело до морального і фізичного виснаження, втраті спокійного ритму життя, депресивного стану та пригніченні душевного спокою. Наслідки моральних страждань негативно визначилися на стані здоров'я і погіршенні самопочуття.

В ході розгляду справи судом здійснена за клопотанням позивача заміна з Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідачі в засідання не забезпечили явку своїх представників. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Раніше від Державної казначейської служби України надійшли письмові заперечення, згідно з якими, представник просить відмовити в задоволенні вимог позивача посилаючись на те, що вимоги є безпідставними. При цьому також звертав увагу на те, що Європейським судом було прийнято рішення та стягнуто 3000 євро за невиконання рішення суду.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як видно з матеріалів справи на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2003р. (справа №2-1117/04), яке набуло законної сили 30.03.2003р., за заявою ОСОБА_2 14.01.2005р. було видано виконавчий лист за яким ВАТ «Одессільмаш» було зобов'язано не перешкоджати ОСОБА_2 в приватизації квартири АДРЕСА_1, видати розпорядження на приватизацію і видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Чудіним С.С. від 25.01.2005р., за заявою ОСОБА_2, було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-1117. Постановою державного виконавця Відділу ДВС Коваль О.В. №В-6/305 від 10.03.2005р. виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа було закінчено на підставі п.11 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернутий до Суворовського районного суду м. Одеси.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04.10.2005 року (справа №2-5967/05р.), було визнано дії державного виконавця Другого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси неправомірними, скасована постанова про закінчення виконавчого провадження №В-6/305 від 10.03.2005р., а державного виконавця зобов'язано вчинити дії по виконанню виконавчого листа №2-1117.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 11.04.2013р. справа «Роженко та інші проти України» (заява №2644/04) та 23 інші заяви, ОСОБА_2 було визнано постраждалим за порушення державою - відповідачем п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції і постановлено, що держава - відповідач має виконати рішення національного суду, яке залишається невиконаним та сплатити 3000 євро заявникові у відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

10.07.2015 року Суворовським районним судом м.Одеси прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог відкритого акціонерного товариства «Одессільмаш», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. В решті заявлених позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.10.2017 року.

Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року було задоволено скаргу ОСОБА_2 та визнано дії старшого державного виконавця Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Лисогор В.Г. пов'язані з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2016 р., по виконанню виконавчого листа № 2-1117/03, який виданий Суворовським райсудом м. Одеси від 28.02.2003 р., неправомірними, а постанову від 04.03.2016 р., незаконною, та зобов'язано старшого державного виконавця вчинити дії по виконанню виконавчого листа № 2-1117/03 у відповідності з ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

При прийнятті ухвали від 26.05.2016 року судом встановлено, що 04.03.2016 року державним виконавцем Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Лисогор В.Г. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (за заявою стягувача від 04.03.2016 року) №ВП №50416186 по виконанню виконавчого листа №2-1117, який виданий 19.01.2005 року Суворовським районним судом м.Одеси .

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України судові рішення ухвалені судами іменем України є обов'язковими до виконання на всій території України.

В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено в ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Виходячи зі змісту ст.1173ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють знищення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.Грошовий вираз майнової шкоди є збитком.

Згідно з нормами ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на даний час перебуває у володінні та користуванні позивача. Пред'явлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 обґрунтовує вартістю квартири в розмірі 240 185 гривень, встановленою експертним висновком №СЕ - 2 -1 -132/15 від 01.04.2015р..

За рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.02.2003 р. обов'язок по відновленню порушеного права позивача на квартиру було покладено на ВАТ «Одессільмаш», яке станом на час ухвалення рішення суду утримувало на балансі житловий будинок АДРЕСА_1. На час проведення виконавчих дій в 2005р., житловий будинок, в якому розташована спірна квартира, за розпорядженням міського голови №1073-01р. від 29.08.2003р. був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а саме на баланс КП «Дирекція єдиного замовника». Вказані обставини були встановлені судом під час прийняття рішення від 10.07.2015 р. та не підлягають доказуванню в силу ч.3 ст.61 ЦПК України.

Зазначений позивачем спосіб захисту є як засіб недоотримання певних доходів і виникає за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Позовні вимоги про стягнення недоотриманих доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактиними, а дійсно були б отримані, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, бездіяльності. Отже, суд при встановлених обставинах прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги в частині стягнення завданої матеріальної шкоди є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів, зокрема відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Оскільки Суворовським відділом ДВС не було надано до суду відомостей про хід виконання рішення від 28.02.2003 року, письмових заперечень проти позову також не надходило, тому суд прийшов до висновку, що продовжує мати місце бездіяльність по виконанню рішення.

Разом з тим, враховуючи встановлені обставини та прийняте 10.07.2015 року Суворовським районним судом м.Одеси рішення, яким було враховано обставини невиконання рішення, суд вважає, що внаслідок невиконання судового рішення від 28.02.2003р. ОСОБА_2, які пов'язані в тому числі і з не відновленням провадження, позивачу було завдано моральної шкоди. Суд вважає, що розмір компенсації шкоди, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, що потягло за собою докладання додаткових зусиль для їх відновлення, а як наслідок до душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неправомірної бездіяльності відділу, складає 500 грн..

В рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 Конституційний Суд України зазначив, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України відповідно до пунктів 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Отже, визначена судом сума моральної шкоди, завданої бездіяльністю відділу в невиконанні рішення суду, має бути стягнута з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень.

В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду, а відповідачами в тому ж порядку з часу отримання копії.

Суддя