Справа №173/157/17
Провадження №2/173/293/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

представника позивача Сарма Л.І.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом фермерського господарства «Вінеса» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Вінеса» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову (з урахуванням уточненої позовної заяви) зазначено, що 14 жовтня 2010 року між фермерським господарством «Вінеса» (Орендар) та ОСОБА_4 (Орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки згідно з яким Орендодавець передав в оренду земельну ділянку площею 7,800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Договір оренди було укладено на сім років. Пізніше позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 помер та земельна ділянка перейшла у спадщину ОСОБА_3, яка, ставши спадкоємцем, свідомо зорала та зайняла земельну ділянку, чим перешкоджає подальшому використанню ділянки позивачем. Про договірні відносини відповідачу було відомо, проте вона продовжує використовувати земельну ділянку на власний розсуд. Після смерті орендодавця договір не припинив свою дію та до відповідача перейшли всі права та обов'язки орендодавця. Всупереч умовам договору відповідач не дає позивачу можливість користуватися орендованою земельною ділянкою. чинить позивачу перешкоди у користуванні нею та самостійно обробила її. тим самим порушено права відповідача як орендаря на використання земельної ділянки. На підставі вищевикладеного позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні, що чинилися нею, у здійсненні фермерським господарством «Вінеса» права користування земельною ділянкою площею 7,800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що позивач є орендарем земельної ділянки, власником якої є відповідач. Разом з тим в порушення умов договору восени 2016 року відповідач самостійно зорала земельну ділянку, незважаючи на те, що договір оренди є дійсним та його не розірвано. В травні 2017 року земельну ділянку засіяв вже позивач та з того часу відповідач її не використовувала, проте з метою недопущення порушення прав позивача як орендаря в майбутньому, представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідач суду пояснила, що вона дійсно отримала у спадщину земельну ділянку, про що повідомила позивача. Вважала, що у зв'язку зі смертю батька договір припинив свою дію, а нового договору з позивачем вона не укладала, тому дійсно восени 2016 року вона зорала земельну ділянку власними силами. Проте, після того як позивач звернувся о суду з позовом. вона не перешкоджала йому користуватися цією земельною ділянкою. Весною 2017 року позивач засіяв земельну ділянку та обробляв її самостійно. Жодних домовленостей та договорів з іншими особами щодо оренди земельної ділянки в неї не має. Представник відповідача також наполягала на необґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідач не користується спірною земельною ділянкою, а її обробляє позивач, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

14 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 (Орендодавцем) та фермерським господарством «Вінеса» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким орендар передав в оренду земельну ділянку загальною площею 7,800 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер НОМЕР_1) на сім років, починаючи з дати його реєстрації, тобто до 6 грудня 2018 року (а.с.5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку отримала ОСОБА_3 (а.с.11), яка згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 травня 2016 року є власником цієї земельної ділянки (а.с.13).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, до ОСОБА_3 як спадкоємця та власника земельної ділянки перейшли права та обов'язки орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2010 року.

Відповідно до п. 12 вказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Вінеса» на час розгляду справи діє та його умови є обов'язковим для виконання орендодавцем та орендарем.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Отже, у відповідача є право володіння і користування земельною ділянкою, яка була передана йому в оренду у відповідності до умов договору.

В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов договору, ОСОБА_3 восени 2016 року без згоди позивача зорала земельну ділянку, яка була передана в оренду позивачу, що в судовому засіданні не заперечувала сама відповідач та підтверджується письмовими доказами, зокрема актом огляду земельної ділянки від 17 жовтня 2016 року (а.с.14) та показаннями свідків.

Так свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона працює бухгалтером ФГ «Вінеса». ОСОБА_3 повідомила про свій намір обробляти земельну ділянку, яка була передана в оренду фермерському господарству, самостійно та хотіла розірвати договір оренди. Через деякий час дізналися, що земельна ділянка була зорана ОСОБА_6, який повідомив, що отримав цю земельну ділянку від ОСОБА_3 в оренду. Зараз (станом на 13 квітня 2017 року) земельна ділянка взагалі ніким не використовується, ні позивачем. ні відповідачем, ні іншими особами.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що восени 2016 року він дійсно зорав земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 за її проханням, ніяких договорів з нею він не укладав.

В той же час в судовому засіданні встановлено, що з травня 2017 року земельну ділянку безперешкодно використовує позивач, що в судовому засіданні підтвердила представник позивача, відповідач та свідок ОСОБА_6, який підтвердив, що весною 2017 року вищевказану земельну ділянку засіяв позивач та зараз (27 липня 2017 року) там росте соняшник.

Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що не лише на час розгляду справи судом, а і на час звернення його до суду в лютому 2017 року, його права, як орендаря були порушені відповідачем, зокрема те, що вона чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою або ж є обґрунтовані підстави вважати, що такі перешкоди будуть в майбутньому. Право користування земельною ділянкою позивачем було відновлено. Та обставина, що відповідач восени 2016 року зорала земельну ділянку не є підставою для задоволення позову, а може бути підставою для відшкодування відповідачем збитків, якщо такі, на думку позивача, йому були завдані.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ФГ «Вінеса», а тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку. що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають та їх слід віднести за рахунок позивача, оскільки в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 396 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10,11,60,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові фермерського господарства «Вінеса» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, - віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко