Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Інтегра» про визнання договору оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником земельної ділянки площею 5,5039 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Балківської сільської ради Васильківського району Запорізької області.

01 січня 2006 року він уклав договір оренди зазначеної вище земельної ділянки з приватним підприємством «Інтегра» (далі - ПП «Інтегра») на строк до 31 грудня 2015 року. Однак, після закінчення указаного строку та незважаючи на його попередження про небажання поновлювати договір оренди, відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою та добровільно її не повертає.

У лютому 2016 року він дізнався про існування договору оренди спірної земельної ділянки від 22 січня 2016 року, державна реєстрація якого була здійснена 17 лютого 2016 року.

Зазначав, що він не підписував ні договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, ні додатки до нього у вигляді актів, у зв'язку із чим, з урахуванням поданих уточнень, просив визнати договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Інтегра» - недійсним, зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку площею 5,5039 га з кадастровим № НОМЕР_1, розташовану на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від

23 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,5039 га з кадастровим № НОМЕР_1, яка знаходиться на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, від

22 січня 2016 року, сторонами якого є: орендодавець - ОСОБА_4 та орендар - ПП «Інтегра», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2016 року, номер запису 13329142.

Зобов'язано ПП «Інтегра» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 5,5039 га з кадастровим № НОМЕР_1, яка знаходиться на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Стягнуто з ПП «Інтегра» на користь ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи у розмірі 3 082 грн 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4750 грн 74 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 березня

2017 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від

23 серпня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що

ОСОБА_4 не підписував та не укладав договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, а тому останній відповідно до положень ст. ст. 203, 207, 215, 218 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 ЗК України є недійсним. Спірна земельна ділянка підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 34 Закону України «Про оренду землі» та ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено те, що оспорюваний договір оренди він не підписував.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,50 га на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № НОМЕР_1.

01 січня 2006 року між ОСОБА_4 та ПП «Інтегра» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки зі строком дії з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2015 року.

22 січня 2016 року між ОСОБА_4 та ПП «Інтегра» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,50 га на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий

№ НОМЕР_1, строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

17 лютого 2016 року, реєстраційний № 13329142.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 зазначав, що договір оренди землі від 22 січня 2016 року він не підписував.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 30 червня 2016 року № 2650-16, призначеної судом першої інстанції, підписи від імені ОСОБА_4 в графі «___ОСОБА_4» договору оренди земельної ділянки від

22 січня 2016 року; в графі «Орендодавець»: ОСОБА_4» акту визначення меж земельної ділянки в натурі без дати; в графі «____ ОСОБА_4» акту без дати прийому - передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 22 січня 2016 року - виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Судом апеляційної інстанції було повторно призначено судову почеркознавчу експертизу, оскільки висновок судової почеркознавчої експертизи від 30 червня 2016 року № 2650-16 базувався на дослідженні експериментальних зразків підпису ОСОБА_4, відібраних з порушенням визначеного порядку.

Повторну судову почеркознавчу експертизу не було проведено у зв'язку із ухиленням позивача від надання необхідних експериментальних зразків підпису.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу

Частино 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими

ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи, що експертиза, призначена судом першої інстанції, була проведена з порушенням порядку відібрання експериментальних зразків підпису ОСОБА_4, а призначена судом апеляційної інстанції повторна судова почеркознавча експертиза не була проведена у зв'язку з ухиленням позивача від надання необхідних експериментальних зразків підпису, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо недоведеності ОСОБА_4 факту непідписання договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо можливості проведення повторної судової почеркознавчої експертизи за експериментальними зразками підписів, які містяться в матеріалах справи, є безпідставними, з огляду на встановлений судом апеляційної інстанції факт відібрання таких зразків з порушенням встановленого порядку та ухиленням позивача від явки до суду для надання необхідних експериментальних зразків підпису.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку з урахуванням положень ст.ст. 146, 147, 212 ЦПК України та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 березня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М.Коротун