Справа № 487/2516/17
Провадження № 2/487/1557/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого - судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треття особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею як матірю за адресою: м. Миколаїв, пр.. Центральний 124-А, кВ. 160. Крім того просила стягнути з відповідача на їх користь аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу (заробітку) щомісячно на утримання дитини до досягнення повноліття, починаючи з дня предявлення позову. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем вони проживають за різними адресами. Вказала, що відповідач приїжджає до неї додому та влаштовує сварки, погрожує, що забере дитину та ніколи не поверне, тобто його поведінка у повній мірі підриває авторитет батька. 12.04.2017 року відповідач ОСОБА_3 шляхом обману забрав дитину шляхом обману та повідомив, що син буде жити з ним, через що вона повинна була звертатись до поліції. Відповідач не повною мірою виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, він лише прагне налаштовувати сина проти позивачки та його зовсім не цікавить психоемоційний стан дитини. Також зазначила, що вона одноособово утримує дитину, піклується про нього на належному рівні, забезпечує житлом, харчуванням. Тому, на її думку, задля забезпечення належним умов розвитку дитини наразі й в подальшому є підстави визначити місце проживання саме з нею як матірю. Окрім того, захищаючи матеріальні права дитини, просить стягнути з батька дитини аліменти на утримання сина.

В подальшому уточнивши позовні вимоги (уточнена позовна заява від 04 липня 2017 року), просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання дитини до досягнення ним повноліття.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у редакції вимог від 04 липня 2017 року: визначити місце проживання малолітньої дитини з матірю та стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до його повноліття. Фактичні обставини, що викладені у позовній заяві підтвердили.

Відповідач в судовому засіданні неодноразово змінював позицію що позовних вимог. Остаточно вказав, що вимоги щодо визначення місця проживання з матірю за адресою: м. Миколаїв, пр.. Центральний 124-А, кВ. 160 не визнає, оскільки позивачка за вказаною адресою не проживає і він не має змоги зустрічатись з дитиною. Проти стягнення аліментів не заперечував, однак просив стягнути аліменти в розмірі не більше ніж 30 % від його доходів, оскільки працює не регулярно, заробітна плата може становити 1700 грн., іноді 6000 грн. якщо він працює увесь місяць.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд задовольнити позов, вказала, що вважає доцільним, щоб дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з матірю.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ФП №222743, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 23 квітня 2015 року).

Позивачка з дитиною та відповідач проживають за різними адресами.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: м. Миколаїв, пр.. Центральний 124-а, кВ. 160, на даний час тимчасово проживає разом зі своє матірю за адресою: м. Миколаїв, вул.. Заводська 13, корп..2 кв. 19.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Протягом останнього часу у сторін виникли неприязні відносини, що ставало підставою для сімейних конфліктів та за їх наслідками звернення до судових й правоохоронних органів, служби у справах дітей; вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

Між сторонами виникли недобрі стосунки. Позивачка надала до суду висновок експерта №486 від 14.04.2017 року про нанесення їй легких тілесних ушкоджень. Зі слів позивачки це зробив відповідач. Заява про кримінальне правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Розпочато досудове розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матірю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Малолітній син сторін на час розгляду справи проживає з матірю.

Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини №1368/02.02.01-22/ від 06.07.2017 року, комісія дійшла висновку, що проживання дитини з матірю є природнім, таким, що відповідатиме інтересам дитини, а також не вбачає достатніх підстав для розлучення дитини з матірю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, відповідачем до суду також таких доказів не надано.

Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони мають позитивне ставлення до дитини, проявляють турботу до неї, обоє батьків належно опікуються дитиною та ними створено належні матеріально побутові умови для проживання дитини.

Крім того, суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина, цікавиться його життям, в курсі його уподобань, улюблених іграшок та занять, при цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матірю.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України суд наділений правом вирішити питання лишепро те, з ким з батьків буде проживати дитина, а не де саме, відсутні підстави для зазначення в рішенні суду конкретної адреси місця проживання дитини з матір'ю.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення ним повноліття, суд дійшов наступних висновків.

Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан відповідача, який працює, інших утриманців крім сина ОСОБА_6 не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання, однак має нестабільний, мінливий дохід.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд вважає, що з урахуванням вказаного, а також враховуючи принцип співмірності, необхідним та достатності аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, дійсної участі батьків у її утриманні, стягненню підлягають аліменти в твердій грошовій сумі розмірі 1500 грн. до повноліття дитини.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в зв'язку із задоволенням судом вимог про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України,керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю, ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500,00 (одна п'ятсот) гривень, щомісячно. Стягнення провадити щомісячно починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили у разі неподання протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення апеляційної скарги.

Суддя Біцюк А.В.