Провадження №2з/200/139/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

13.11.2017 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову, відповідно якого просить заборонити вчинення дій з відчуження у будь-який спосіб ? частини квартири АДРЕСА_1.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору є відчужена колишнім чоловіком без її згоди квартира АДРЕСА_1, ? частина якої зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі нині скасованого заочного рішення суду. 31.10.2017 року вона придбала газету «Бесплатка», в якій виявила оголошення про продаж квартири в Соборному районі м.Дніпра, на проспекті Гагаріна, де телефоном продавця вказаний мобільний номер телефону ОСОБА_3 Продаж квартири унеможливить виконання рішення суду у звязку зі зміною власника частки.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, пункт 3 постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснює, що згідно з п. 1 ч 1 ст. 152 ЦПК України, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують принцип непорушності права власності.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу ст.60 ЦПК України доказування покладається на сторін, за ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності процесу.

Відповідно до матеріалів цивільної справи, оспорюваний договір укладено 12.01.1998 року, право власності на ? частину квартири зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 21.11.2016 року у справі №200/3106/16ц.

Вказане рішення суду скасовано ухвалою від 17.03.2017 року, провадження у справі зупинено ухвалою від 05.09.2017 року.

Суд враховує, що спірна нерухомість розташована в Шевченківському районі м.Дніпра, а не в Соборному, як зазначає позивач в заяві про забезпечення позову. Суд не приймає до уваги в якості доказів намірів відповідача ОСОБА_3 продати частку квартири - оголошення в газеті «Бесплатка», оскільки будь-яка особа без перевірки її персональних даних може розмітити таке оголошення, останнє свідчить про намір продажу квартири в Соборному районі.

Отже, враховуючи, що після скасування заочного рішення суду ОСОБА_3 не є власником ? частки квартири, її наміри відчужити частку не доведені, в заяві позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151, 153, 293, 294 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

В заяві позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня винесення ухвали.

Апеляційна скарга повинна бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова