Справа №478/1292/17
Провадження №2-о/478/50/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючий суддя Іщенко Х.В.,

секретар Луговська А.І.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Казанківської РДА, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту. Заява обґрунтована тим, що йогоОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 1944 році було насильно вивезено до Німеччини на примусові роботи, де він перебував з 23.02.1944 року до квітня 1945 року у м. Оснобрюк, де знаходився в концтаборі, оскільки там була наявна охорона з собаками, комплекс споруд був обнесений системою дротяних огорож під високою електричною напругою із встановленими вогневими точками на охоронних вежах і в наземних дзотах по периметру огорожі. Праця, до якої його змушували, була каторжною, надзвичайно виснажливою, що мало значний вплив на стан його здоровя та потягло за собою встановлення групи інвалідності. На підставі вищенаведеного просить встановити факт, що він перебував у концентраційному таборі в м. Оснобрюк у Німеччині в неповнолітньому віці в період Великої Вітчизняної війни з лютого 1944 року по квітень 1945 року.

У судовому засіданні заявник підтримав вимоги своєї заяви, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві.

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи вимоги заяви не підтримала, просила суд відмовити в її задоволенні.

Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає заяву такою що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Відповідно до ст. 234 ч. 2 п. 5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено у судовому засіданні заявник ОСОБА_1 народився 18.03.1927 року у смт Казанка Миколаївської області.

Згідно копії архівної довідки Державного архіву Миколаївської області від 23.06.2015 року, ОСОБА_1 був насильно вивезений на примусові роботи до Німеччини, де знаходився з 23.02.1944 року по квітень 1945 року у таборі ОКД у м. Оснобрюк, працював чорноробом на заводі.

Згідно копії архівної копії довідки управління Служби Безпеки України по Миколаївській області від квітня 1992 року, маються відомості про примусово вивезених в період ВВВ в Німеччину на примусові роботи, проживаючих в таборах для «перемешенных лиц» /не концлагерях/ м. Оснабрюк і працюючих на різних роботах, нині мешканець Казанківського району ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з 22 лютого 1944 року по травень 1945 року, працював на заводі різноробочим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Міжнародною службою розшуку в Арользені на засіданні Міжнародної історичної комісії (18-19.01.2001року) скликаною Фондом ФРН «Память, відповідальність і майбутнє» було затверджено міжнародну класифікацію місць примусового увязнення, серед яких виділено: концтабори, виправно-трудові табори, тюрми гестапо, СД, пересильні табори, робочі табори, змішані табори військовополонених та цивільного населення, табори цивільного населення. Табору типу «ОКД» у вказаному переліку не наведено.

У Законі України «Про жертви нацистських переслідувань» міститься класифікація місць примусового увязнення: концентраційний табір, гетто, інші місця примусового увязнення та примусових робіт: виправно-трудовий табір, табір примусової праці для осіб єврейської національності; табори знищення, гестапівські тюрми; медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи - донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування, табори для заручників, пересувні загони (команди) з числа мирного населення, карантинні інфекційні табори, табори для членів сімей офіцерів.

У вищезазначеному вітчизняній та міжнародній класифікації місць примусового увязнення відсутнє поняття типу табору «ОКД». Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Згідно зі ст. 4 цього вищезазначеного Закону до числа жертв нацистських переслідувань належать, зокрема, особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини.

Ст.6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, надаються певні пільги.

З представлених заявником доказів, вбачається, що дійсно заявник перебував у місцях примусових робіт у Німеччині в м. Оснабрюк під час Великої Вітчизняної війни.

Заявник ОСОБА_1, перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають пільги управління, як жертва нацистських переслідувань відповідно до ст.6-3 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та має відповідне посвідчення серія В №001964, видане Управлінням соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації від 17.02.2017 року, але заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення факту перебування у концентраційному таборі в м. Оснобрюк у Німеччині в неповнолітньому віці в період Великої Вітчизняної війни з лютого 1944 року по квітень 1945 року, тому суд вважає, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню через недоведеність та відсутність належних та допустимих доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Казанківської РДА, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя: