Ухвала

іменем україни

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Снопківське», Львівська міська рада, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником приміщення художньої майстерні, площею 15,2 кв. м, по АДРЕСА_1, яке перебуває на обслуговуванні у Львівському комунальному підприємстві «Снопківське» (далі - ЛКП «Снопківське»). Зазначає що всупереч вимог розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 08 травня 2015 року «Про приведення художньої майстерні та горища будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану» відповідачем не проведено вказаних дій.

Враховуючи викладене, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить зобов'язати ОСОБА_4 за власні кошти привести художню майстерню та горище будинку № АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: у відповідність до документів права власності.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 - власника художньої майстерні, загальною площею 15.2 кв. м, по АДРЕСА_1 за власні кошти привести художню майстерню та горище будинку № АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: у відповідність до документів права власності.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником приміщення художньої майстерні, площею 15,2 кв. м, по АДРЕСА_1 що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 грудня 2013 року.

Згідно з постановою про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, від 16 травня 2015 року відповідач допустила самочинне перепланування з розширенням за рахунок площі горища приміщення художньої майстерні по АДРЕСА_1. Постановою адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51 грн.

ЛКП «Снопківське» неодноразово надсилало відповідачеві попередження про приведення художньої майстерні та горища до попереднього стану, а саме: 20 січня 2015 року, 16 березня 2015 року, 21 травня 2015 року.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 156 від 08 травня 2015 року «Про приведення художньої майстерні та горища будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану» вирішено зобов'язати ОСОБА_4 - власника художньої майстерні, площею 15,2 кв. м, по АДРЕСА_1 за власні кошти привести художню майстерню та горище будинку № АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: у відповідність до документів права власності.

Вказане розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 08 травня 2015 року є чинним, доведено до відома ОСОБА_4, останньою не оскаржено, тому є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у ст. 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктами 1.4.1, 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, перепланування дозволяється робити лише після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Суди встановили, що відповідач допустила самочинне перепланування з розширенням за рахунок площі горища приміщення художньої майстерні по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що перепланування приміщення художньої майстерні по АДРЕСА_1 проведене без дотримання встановленого законом порядку та не відповідає нормам законодавства в галузі містобудування.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про скасування Франківським районним судом м. Львова постанови № 49 від 26 лютого 2015 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, оскільки вказану постанову було скасовано з процесуальних підстав (а. с. 71), обставини справи та підстави притягнення до адміністративної відповідальності судами не досліджувалися.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова