Провадження № 22-ц/780/2034/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 25.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект» та/або позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2007 року ОСОБА_2 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» Кредитний договір. В забезпечення виконання зобовязань за яким був укладений Договір іпотеки від 01 серпня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Жовтневої революції, буд. 16.

12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитним договорам та Іпотечному договору.

21 липня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на вказаний жилий будинок.

17 жовтня 2016 року позивачем була здійснена спроба потрапити у власний будинок, однак було виявлено, що у ньому проживає ОСОБА_2

Просив усунути перешкоди у здійсненні права користування вказаним майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до майна, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Жовтневої революції, буд. 16.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за Договором іпотеки № 60259 від 01 серпня 2007 року іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку іпотекодержателю Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» нерухоме майно-житловий будинок загальною площею 246,9 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., та земельну ділянку площею 0,1049 га (рілля), кадастровий номер :01:005:0100, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Жовтневої революції, 16.

Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань позичальника за Договором про надання споживчого кредиту № 1 від 01 серпня 2007 року та за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 серпня 2007 року.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 1 та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитним договорам та Іпотечному договору, в тому числі і за договором іпотеки від 01 серпня 2007 року, де іпотекодавцем виступала ОСОБА_2, що також підтверджується випискою з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року.

21 липня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набув право власності на жилий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Жовтневої революції, буд. 16, загальною площею 246,9 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В позовній заяві позивач вказував, що 17 жовтня 2016 року ТОВ «Кей-Колект», як законним власником, була здійснена спроба потрапити у будинок, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає ОСОБА_2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог до поданої позовної заяви позивачем надано копії Актів перевірки/огляду майна від 17 жовтня 2016 року і від 26 жовтня 2016 року, складеними представниками ТОВ «Кей-Колект», які в ході перевірки встановили наявність майна. З наданих суду копій Актів перевірки/огляду майна від 17 жовтня 2016 року і від 26 жовтня 2016 року вбачається, що представники ТОВ «Кей-Колект» повинні були провести огляд майна, стан майна, вказати поведінку, стать та кількість осіб, що перебувають в приміщенні, і скласти вказані акти відповідно до вказаних в актах переліку дій.

В акті від 17 жовтня 2016 року вказано, що у будинку було виявлено присутність особи, яка представилась як ОСОБА_2. В акті від 26 жовтня 2016 року представниками позивача ТОВ «Кей-Колект» було зазначено, що доступ до будинку не було надано і встановити справжність лічильників газу, води, електричної енергії та їх використання відповідно до норм, не є можливим.

Колегія суддів вважає, що вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги на підставі наданих на їх підтвердження доказів, правовідносини сторін, що випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Позивач звернувся з даним позовом на підставі ст. ст. 316 - 317, 319, 321, 391 ЦК України (негаторний позов) та просив усунути їм порушення у володінні та користуванні власністю з боку відповідачів.

Правом на негаторний позов наділений в тому числі власник, що володіє річчю, але позбавлений можливості користуватися чи розпоряджатися нею.

Як відповідач у такому спорі виступає особа/особи, що своєю протиправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).

На обґрунтування факту протиправності дій відповідача, яка створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме: відсутності у відповідача законного права на користування спірною нерухомістю; безпідставності її проживання у будинковолодінні, позивач посилався на вищенаведені норми закону та ст. 405 ЦК України та те, що після припинення у колишнього власника права власності на будинковолодіння, припинилося і право відповідача та/або членів сімї колишніх власників, на користування таким майном.

Суд першої інстанції при розгляді спору, як на правову підставу відмови в позові послався на недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Слід зазначити, що обовязком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. В даному випадку на відповідачів покладається обовязок по доведенню факту правомірності їх правомірної поведінки, чого зроблено не було.

За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи правові підстави даного позову і його правове обґрунтування, то саме на підставі ст. 391 ЦК України він підлягає задоволенню у звязку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Такі правові висновки не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, що висловлені у постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України)

За таких умов, суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги вищенаведені вимоги діючого законодавства та доводи позивача.

Натомість відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України, які б доводили факт правомірності проживання у будинковолодінні за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Жовтневої революції, буд. 16.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до не обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено та не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Таким чином, вимоги позивача підлягають до задоволення як такі, що ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 787,60 грн.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування майно розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Тарасівка вул. Жовтневої революції, буд. 16 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до цього майна.

Визнати громадянку ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1) такою, що втратила право користування будинковолодінням, яке розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., Тарасівка, вул. Жовтневої революції, буд. 16.

Стягнути із ОСОБА_2 сплачений судовий збір розмірі 5 787,60 (пять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 60 коп.) гривень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: