АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Дніпро

14 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 2-3/.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено /а.с. 26-27/.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованність по кредиту в сумі 23872,08 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 6554,09 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12103,69 грн.; заборгованість по комісії 3601,34 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 1112,96 грн., а також судовий збір в розмірі 238,72 грн., а всього 24110 (двадцять чотири тисячі сто десять) гривень 80 копійок.

В липні 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року /а.с.37-43/.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2017 року зазначену вище заяву залишено без задоволення /а.с.47-48/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. /а.с.96-98/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_2 отримав від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 250,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с. 9/.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі, встановленому Договором.

У порушення умов кредитного договору від 31 жовтня 2006 року, позичальник свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 23 872,08 грн., з яких 6 554,09 грн. заборгованість за кредитом, 1 2103,6 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 601,34 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 112,96 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.5-8/.

Задовольняючи позов суд виходив з доведеності факту неналежного виконання відповідачем зобовязання за укладеним кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

При викладених вище обставинах, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги Банку до відповідача у цій справі обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо твердження апелянта про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача, то необхідно зазначити, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось про застосування позовної давності, а тому відповідні доводи апелянта є безпідставними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції під час розгляду справи відповідач був належним чином сповіщений /а.с.22/, але в суд не зявився. Отже, ОСОБА_2 своїм правом на звернення до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності не скористався.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_3