28.07.2017 227/2260/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді - Корнєєвої В.В.

при секретарі - Заварзіній Я.С.

за участю представника

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначає, що 17 лютого 2017 року у місті Донецьк Донецької області помер її батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Заявниця ОСОБА_2 зазначає, що її представник ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.07.2017 року зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_3, але їй було відмовлено оскільки на підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеної наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Встановлення факту смерті ОСОБА_3 заявниці необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та отримання спадщини. Заявниця просить встановити факт смерті 17 лютого 2017 року в місті Донецьк Донецької області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Литва, громадянина України.

В судове засідання заявниця не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 28).

Представник заявниці ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.07.2017 року, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 31).

Представник заінтересованої особи Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 29).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, суду показала, що її діти проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4. Родину заявниці ОСОБА_2 знає давно, зокрема і померлого ОСОБА_3 Свідок була присутньою на похороні ОСОБА_3, померлого, 17.02.2017 року, якого поховано 18.02.2017 року на кладовищі с. Широке м. Донецька.

Суд, заслухавши представника заявниці, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЭ № 303060, виданого Рай бюро РАЦС Ст. Заводське м. Сталіно 24.04.1957 року (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 20.07.1974 року Марянівською с/радою Старобешевського району Донецької області, актовий запис № 15 від 20.07.1974 року заявниця вступила у шлюб, внаслідок чого прізвище заявниці змінено з «Потапова» на «Повх» (а.с. 15).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 та фактично проживає за адресою: м-н. Молодіжний, 6/66, м. Добропілля, Донецької області (а.с. 9).

Відповідно до дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 170 від 14.07.2017 року ОСОБА_3 помер м. Донецьк Донецької області (а.с. 12, 34). Згідно довідки про причину смерті ОСОБА_3 помер з причини церебральний атеросклероз (а.с. 12, 34).

Відповідно до довідки про захоронення ОСОБА_3 захоронений на кладовищі с. Широкий Ленінського району м. Донецька 18.02.2017 року, що відповідає запису в книзі реєстрації захоронень № 1 (а.с. 13, 33). Як вбачається із наданих заявницею фотографій дійсно було захоронено ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 17.02.2017 року (а.с. 20).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне прийняти до уваги зазначені лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті ОСОБА_3, свідоцтво про захоронення, оскільки інформація, яка міститься в них підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні, в тому числі показаннями свідка, фотографіями захоронення.

Судом встановлено, що представник заявниці, раніше зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 15.31-24/883 від 07.06.2017 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті ОСОБА_3, оскільки нею для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 ; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця є дочкою померлого ОСОБА_3

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть.

На підставі викладеного, з урахування того, що заінтересовані особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_2, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть.

Керуючись ст. ст.234, 251-256, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, Литва, громадянина України, проживаючого на час смерті в м. Донецьк Донецької області, вул. Дніпродзержинська, 7/71, який помер 17.02.2017 року в м Донецьк Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення рішення.

Суддя В.В. Корнєєва

28.07.2017