Справа № 367/35/17 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2833/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 29 18.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету державної фіскальної служби України про стягнення одноразової грошової допомоги, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що з грудня 2013 року згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України він був прийнятий на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року.

01 жовтня 2014 року в обідній час він знаходився в прокуратурі міста Ірпінь Київської області, де зареєстрував запит. У той самий час організованою групою злочинців відбувся напад та захоплення адміністративного приміщення прокуратури м. Ірпінь. Він, підполковник податкової міліції, виконуючи службові обовязки та захищаючи законність, отримав численні тілесні та речові пошкодження, після чого був доставлений до найближчого пункту швидкої допомоги в місті Буча, а далі госпіталізований до ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», де знаходився до 25 жовтня. За даним фактом відкрито досудове розслідування, в кримінальне провадження за №0001752 від 01.10.2014 року, де його визнано потерпілим. Керівництво факультету податкової міліції НУ ДПС України про цей випадок 01.10.2014 року повідомило «спец повідомленням» від 01.10.2014 року № 14/01-142 та № 14/01-143 першого заступника Голови начальника податкової міліції ДФС України та начальника управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Київської області, і в продовж місяця комісією було складено Акт про нещасний випадок за ф. Н-1 та ф. Н-5.

Після подій жовтня 2014 року стан його здоровя став погіршуватись. До наказу про звільнення він періодично знаходився на лікуванні. В 2015-2016 році крім чергової щорічної відпустки, яка у нього складала 46 діб, він декілька разів (4-5 разів) брав відпустку за власний рахунок, і в кінці 2015 року його було направлено до військово-лікарської комісії, де згідно Свідоцтву про хворобу № 156/Зв від 11 березня 2016 року він був визнаний «непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку». А згідно довідки №45/Зв від 9 листопаду 2016 року «непридатним до військової служб в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.».

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною комісії АВ №0451684 від 18.05.2016 року йому була присвоєна II група людини з інвалідністю.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0002600 від 09.06.2016 року, втрата його працездатності складає 70%.

Під час його звільнення з посади старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції НУ ДПС України йшла реорганізація нашого ВУЗу, тому він 15.06.2016 року письмово звернувся до виконуючого обовязки ректора Університету ДФС України ОСОБА_3 із заявою (рапортом згідно ПКМ України №850 від 21 жовтня 2015 року) та надав всі необхідні документи про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі законів України та постанови Кабінету Міністрів України. Грошове забезпечення йому нарахували лише в бухгалтерії університету ДФС України.

Він неодноразово звертався з приводу призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі отриманої II групи інвалідності до керівництва Відповідача, але кожного разу отримував нічим необґрунтовані відмови та посилання, на те, що виплату здійснює Державна фіскальна служба України, а не Університет Державної фіскальної служби України.

Розмір невиплаченої одноразової грошової допомоги у разі отриманої II групи інвалідності згідно Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ складає 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи саме яку він отримав 18.05.2016 року. Згідно порядку та умов постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» також складає 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних, на 18 травня 2016 року дорівнює 290 000 грн. ( де 1450 грн. прожитковий мінімум перемножений на число 200).

У звязку з описаними протиправними діями посадових осіб відповідача йому була спричинена також і моральна шкода, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації, оскільки на протязі тривалого часу він звертався до ректора університету Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 Але не зважаючи, що він є ректор і очолює Державний ВУЗ у нього немає графіка часів особистого прийому громадян. Він був змушений очікувати біля кабінету ректора, його колеги бачили такі його дії та знали про описану ситуацію, бачили його пригніченим, а тому часто насміхалися з нього, деякі відверто глузували та кепкували з його безпорадності.

Більше того, у відповідності із рішеннями судів він сплачує на користь своїх неповнолітніх дітей аліменти.

Через невиплату йому відповідачем одноразової грошової допомоги у разі набуття інвалідності II групи також страждали його діти, оскільки не отримували аліменти. В результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідача він сильно переживав, колишня дружина часто дорікала йому, неодноразово телефонувала з проханням надати дітям матеріальну допомогу. В результаті він нервував.

Моральну шкоду оцінює на суму 145 000 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь одноразову грошову допомогу в розмірі 290 000 грн. та моральну шкоду у сумі 145000грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обстави, які мають значення для справи, а також на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та визнається сторонами, що з грудня 2013 р. згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України він був прийнятий на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року.

Наказом № 121-к від 06.06.2016р позивача було звільнено зі служби на підставі рапорту позивача та свідоцтва про хворобу №156/Зв від 11.03.2016 року (а.с.8).

Під час проходження служби у Національному Університеті Державної податкової служби України позивач отримав інвалідність 2 групи та втратив 70% професійної працездатності,що стверджується копією виписки із акта МСЕК та довідки (а.с.16-17).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи,150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Також судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.10), 22.11.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.14).

27.01.2017р першим заступником Голови Державної фіскальної служби України було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, відповідно до якого позивачу було призначено одноразову грошову допомогу у сумі 70 936 грн. 32 коп. (а.с.29). Відповідно до довідки №190 від 06.03.2017 року про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги позивачу вбачається,що розмір одноразової грошової допомоги позивачу було визначено відповідно до п. 3 порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 (а.с.32).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач не заперечує, що ним було отримано одноразову грошову допомогу у сумі 70 936 грн. 32 коп. 20.03.2017 року (а.с.33).

ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку не оскаржив рішення та дії відповідача в частині нарахування йому одноразової грошової допомоги у сумі 70 936 грн. 32 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача одноразової грошової допомоги у сумі 290 000 грн., у звязку з чим в даних позовних вимогах судом першої інстанції було відмовлено позивачу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховним судом України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У звязку з тим, що при зверненні до суду позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що винними діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду,у чому саме полягає дана моральна шкода та який її розрахунок, судом першої інстанції було відмовлено позивачу у позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди. Колегія суддів вважає, що дані висновки суду є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування та ухвалення нового судового рішення про виплату грошової допомоги в сумі 290 тисяч гривень та моральної шкоди в сумі 145 тисяч гривень, як про це просить апелянт.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_4