Номер провадження 2/754/1606/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Грей О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 490937561 від 27.03.2015. Свої вимоги мотивує тим, що працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір з додатками до нього, які він, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку. Вважає, що Відповідач, скориставшись необізнаністю Позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимога діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав Позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ч.2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Позивач не отримував, також ця інформація не доводилася в усній формі. Відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач не мав часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору Позивачу роз'яснено та спонукав підписати договір швидше. Вважає, що треба взяти до уваги, що даний договір містить безліч умов та регулюються законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічався. Він не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди. Вважає, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією-несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Крім цього, спірні положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність, оскільки відповідно до частини третьої статті 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. З врахуванням наведеного, Позивач при укладенні Кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз'яснено працівниками банку їх умови. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону встановлених ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного Договору недійсним, в зв'язку з недотриманням Банком вимог Закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Позивачем також не було отримано та не ознайомлено з Розділом № 2 "Загальні умови рефінансування кредитної картки", який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились, представник позивача надав заяву в якій просив позов розглянути без участі представника позивача, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

27.03.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено кредитний договір № 490937561 за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 844 грн 26 коп, зі сплатою 39,9 % річних, дата остаточного повернення кредиту - 30.03.2018.

Згідно ст. 203 ЦК України, якою передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З матеріалів договору вбачається, що останній підписаний сторонами, про що позивачем не заперечується.

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує щодо укладення між сторонами спору кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стосовно посилання позивача на той факт, що під час підписання кредитного договору № 490937561 від 27.03.2015 року він не був ознайомлений з умовами кредитування та рефінансування кредитної картки, тобто не отримав повну інформацію щодо умов надання кредиту, судом встановлено згідно п.5 Кредитного договору ОСОБА_1 своїм особистим підписом засвідчив, що підписанням цього Договору він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками,інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього Договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлениц з Загальними умовами рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №1577 від 10 червня 2014р., які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які їй роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згоден.

Підписавши Кредитний договір № 490937561 від 27.03.2015 року сторони дійшли згоди щодо його змісту та згодні на зазначені умови, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, аналогійний правовий висновок міститься також в постанові Верховного Суду України №522/2038/14 від 12 жовтня 2016 року.

Окрім цього, судом встановлено, що позивач є людиною освіченою, дієздатною, а тому суд вважає, що з урахуванням обставин справи, в момент підписання кредитного договору будь-яких перешкод, які заважали позивачу оцінити та осмислити умови договору не існували. Також в позивач не довів, що його навмисно було введено в оману працівниками банку під час укладання кредитного договору.

З вищевикладених обставин вбачається, що сторони домовились про всі умови оскаржуваного Кредитного договору, його сукупну вартість та дійшли згоди з цього приводу, жодних доказів всупереч цьому та добровільності підписання спірного договору позивачем чи його представником до суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним спірного Договору.

Щодо порушення ч.1 ст.61 Конституції України незаконним в пункті 4 спірного Кредитного договору подвійної відповідальності за невиконання зобов'язання, яким передбачено за кожне допущене Позичальником Прострочення платежу він сплачує Банку штраф у розмірі 50,00 гривень, також якщо прострочення платежу триває 5 (п'ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного Прострочення платежу.

Судом встановлено, що під час укладання спірного договору Банк надав ОСОБА_1 інформацію про всі штрафи, пов'язані з невиконанням умов кредитного договору, про що зазначено в п.5 спірного Кредитного договору, який позивач підписав, чим надав письмове підтвердження про ознайомлення зі всіма умовами в повному обсязі, а саме щодо кредитних умов, мети, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, відсоткову ставку, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладання договору своїм підписом в ньому.

Також жодних заперечень у спірному Договорі під час його укладання ОСОБА_1 не зазначено та стороною позивача інших доказів, які підтверджують невизнання зазначеної умови спірного кредитного договору, суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.1 ст.61 Конституції України для визнання недійсним Кредитного договору № 490937561 від 27.03.2015 року в цілому.

Стосовно посилання представника позивача відносно третейського застереження, що на час укладення спірного Кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту споживачів, необхідно зазначити, що згідно ч.2 ст.1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарський правовідносин, крім випадків, передбачених законом, а відповідно ст.11 цього закону Третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди», передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Пунктом 6 спірного Кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх невирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору, не виключний перелік яких визначений Розділом №2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з якими Сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Сторони також підтверджують, що вони ознайомлені та згодні з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (надалі Положення), а також підтверджують, що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Сторони погодились, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Кредитним договором.

Відповідно до практики Верховного Суду України, де Ухвалою від 21 квітня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України встановила: «Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ЦПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин с звернення до третейського суду.

Таким чином, Третейське застереження у зазначеному Договорі було укладено з дотриманням усіх вимог, які передбачені ст.12 Закону України «Про третейські суди» тому підстав для визнання його недійсним немає, крім того позивачем не наведено жодного конкретного факту, на підставі якого третейське застереження у договорі може бути визнано недійсним.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.61 Конституції України, ст.6 Закону України «Про третейські суди» для визнання недійсним спірного Кредитного договору.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 490937561 від 27.03.2015 року відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України «Про третейські суди», Конституції України та Цивільному кодексу України, тому підстав для визнання недійсним Договору відповідно до вимог ст.ст.203,215 ЦК України у справі суд не вбачається, та в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.203, 215 ЦК України, Конституції України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про третейські суди», суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:

.