Справа №: 343/235/17
Провадження №: 2/0343/233/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

з участю: секретарів - Шикор Г.В., Оленяк С.І.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість у розмірі 33657,38 гривень за кредитним договором без номера від 04.01.2012 р. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.01.2012 р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписок по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків клієнта відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по ньому. Згідно п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язкується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку зі зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 р. має заборгованість 33657,38 грн., яка складається з наступного: 1878,88 грн. - заборгованість за кредитом, 26089,58 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3610,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1578,92 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Також надав письмові пояснення, де вказано, що розрахунок заборгованості виготовлено з моменту користування кредитними коштами, а саме 04.12.2012 р. По даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Перевипуску карти не було, до банку вона не повернута (а.с. 60). Особливістю укладеного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 є те, що останньому була видана кредитна картка з поновлюваною кредитною лінією. Тобто, це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши всю заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах, що не перевищують визначеного ліміту. Повернувши частину боргу, позичальник може отримати новий кредит у межах встановленого ліміту та строку дії договору. Стосовно строку позовної давності, то відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором б/н від 04.12.2012 р., картка № 321656 була надана клієнту зі строком дії до 04/2016, тобто строк її дії до 30.04.2016 р. Керуючись правовими позиціями ВСУ , які викладені в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 30.04.2016 р., тому позовну заяву було подано до суду в межах строку позовної давності. Більше того, п. 1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років (а.с. 70-71). На підтвердження отримання відповідачем кредитної картки № 5122 **** ***** 1656 надано фото клієнта з карткою та виписку по картрахунку, які свідчать про те, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт і чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а, отже, й отримав картку № 5122 **** ***** 1656, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Більше того, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач неодноразово здійснював поповнення власного мобільного рахунку за номером, який вказано в анкеті-заяві, а саме +62. Згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором (а.с. 89-90). Графік погашення не передбачений до даного типу договору. Розмір щомісячного платежу, відповідно до довідки кредитування, складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Якщо платіж не був проведений до «25» числа, то він вважається простроченим і на нього нараховуються відсотки (а.с. 101). Також до матеріалів позову долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено розмір відсоткової ставки 2,5 % на місяць (30%), вказано розміри комісії, штрафів та містяться істотні умови кредитування. Щодо посилання відповідача на дату, з якої починається розрахунок заборгованості зазначено, що 04.01.2012 р. останній підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Лише 04.12.2012 р. відповідачу за даним кредитом було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 2000,00 грн. Згідно постанови НБУ від 17.12.2003 р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. ідентифікація клієнта не є обовязковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до законодавства України. Оскільки відповідача було ідентифіковано при підписанні анкети-заяви від 04.01.2012 р., то при видачі кредитної картки підписання нової анкети не було обовязковим (а.с. 113-116). Також зазначив, що у виписці по рахунку також відображено бонусний рахунок, який визначено як «Основная карта: 9991 **** **** 4140». Таке відображення бонусного рахунку не є іншою карткою, яку отримав клієнт, а є лише внутрішньобанківським нумеруванням рахунків з метою здійснення обслуговування позичальника у відповідності до умов кредитного договору. Як вбачається з бонусного рахунку, на момент оформлення відповідачем кредитного договору, а саме 05.01.2012 р., останній отримав 10 грн. бонусів на вказаний бонусний рахунок, за допомогою яких і було здійснено купівлю «українська з перцем покупка товару» 16.01.2012 р. (а.с. 131-132). Довідка Банку про закриття картки № 4149 **** **** 1394 не є доказом неотримання ОСОБА_1 картки № 5211 **** **** 1656. До позову додано актуальну копію паспорта відповідача. В подальшому надано копію паспорта, яку було отримано при укладанні кредитного договору 04.01.2012 р. (а.с. 139-143).

Вiдповiдач в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Також пояснив, що 04.01.2012 року він уклав з позивачем кредитний договір та отримав картку № 491394, яку закрив 24.03.2012 р. Картку за № 321656 від 04.01.2012 р. не отримував, нею не користувався та не давав по ній старту рахунку. Йому також не зрозуміло, яким чином, давши старт рахунку 04.12.2012 р., він міг би здійснювати покупку 16.01.2012 р. Операція ж по купівлі горілки була проведена з картки 4149 **** **** 4140, яка є основною до картки 4149 **** **** 1394, яку він закрив. Долучена до матеріалів справи фотосвітлина не є підтвердженням отримання ним вказаної картки, оскільки з неї не можливо встановити ідентифікуючих ознак картки. Банком не надано доказів того, що він користувався карткою, отримував кошти через банкомат, проводив розрахунки через термінал самообслуговування, а також поповнював мобільний телефон № +63, який йому ніколи не належав. Як на підтвердження укладення кредитного договору 04.01.2012 р. банк посилається на копії його паспорта від 02.12.2014 р., що є абсурдним. Долучені до матеріалів позову Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони не містять його підпису, не має доказів того, що саме з їхніми умовами він ознайомлений та погодився їх виконувати і що саме ці умови були невідємною складовою підписаної ним анкети-заяви від 04.01.2012 р., вони викладені російською мовою, якою він не володіє. Крім того, звертаючись до суду з позовом банк пропустив строк позовної давності. При цьому, його посилання на збільшення строку позовної давності до 50 років не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи відсутній підписаний ним договір про збільшення строків позовної давності, а вказівка в односторонньому договорі, підписаному банком, не може вважатися договором про збільшення позовної давності, встановленої законом.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до копії анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 від 04.01.2012 р., останній погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Він зобовязується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 6). Вказана заява містить особистий підпис ОСОБА_1, який в судовому засіданні підтвердив його дійсність. У заяві зазначені персональні дані клієнта, додаткова інформація та інформація про працевлаштування. У ній також мається посилання на те, що Памятка клієнта є відривною частиною анкети, яка залишається у клієнта. У полі «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» платіжна картка «Універсальна» з поміж інших карток виділена жирним шрифтом.

Згідно копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяць (нараховуються на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) 2,5%. Розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня = пеня(1) = пеня(2), де, пеня(1)=(базова процентна ставка по договорі)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 7).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором без номера від 04.01.2012 р., укладеного між ПриватБанком і клієнтом ОСОБА_1, станом на 21 грудня 2016 року загальна сума заборгованості становить 33657,38 гривень, яка складається з: 1878,88 гривень - заборгованість за кредитом; 26089,58 гривень - заборгованість за процентами, 3610,00 гривень - заборгованість за комісією; 2078,92 гривень - штрафи (а.с. 4-5).

Як вказав у своїх письмових запереченнях представник позивача, розрахунок заборгованості виготовлено з моменту користування кредитними коштами, а саме з 04.12.2012 р.

Виписками по рахунку № 5211 **** **** 1656, які згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.2012 р. № 578/5 мають статус первинних документів, підтверджено, що 04 грудня 2012 року з вказаного рахунку було отримано готівкові кошти в сумі 260,00 гривень (сума в валюті карти 275,00 гривень + 15,00 грн. комісії), що підтверджує твердження позивача про старт рахунку 04 грудня 2012 року (а.с. 62-64, 72-76, 102-105, 133-136). З даних виписок також слідує, що по вказаному рахунку і в подальшому неодноразово здійснювалася видача з банкоматів готівкових коштів (24.01.2013 р., 27.01.2013 р., 28.01.2013 р.), проводилося регулярне поповнення мобільного телефону клієнта № + 62 (даний номер вказаний в його анкеті-заяві) (05.02.2013 р., 05.03.2013 р., 05.04.2013 р., 05.06.2013 р., 05.06.2013 р.), поповнення готівковими коштами через відділення ПриватБанку (19.04.2013 р.), поповнення готівкою в терміналах самообслуговування (16.08.2013 р., 28.08.2013 р., 13.09.2013 р., 16.10.2013 р., 15.11.2013 р.,14.12.2013 р.), що свідчить про те, що відповідач отримав кредитну картку № 5211 **** **** 1656, користувався нею, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки та до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за кредитним договором.

Посилання ж відповідача на те, що йому не належить номер телефону + 62, за яким проводилося поповнення мобільного зв'язку, не заслуговують на увагу, так як вказаний номер телефону зазначений в анкеті-заяві від 04.01.2012 р. в розділі "Персональні дані", такі дані вказав ОСОБА_1 як на контактну інформацію з ним, з чим він погодився, підписавши заяву. Суд не бере до уваги і посилання відповідача на повідомлення з ТОВ "ПрімоКолект" (а.с. 46-50) та довідку від 25.05.2017 р., згідно якої картка № 491394 закрита 24.03.2012 р. (а.с. 84), оскільки вони не стосуються предмету доказування по даній справі. Не має жодного відношення до даної справи і покупка "Української з перцем" 16.01.2012 р., оскільки вона була здійснена з бонусного рахунку № 9992 **** **** 4140.

Щодо долученої до позовної заяви копії паспорта боржника, то у своїх поясненнях позивач вказав, що ним до матеріалів позову була долучена актуальна світлокопія паспорта ОСОБА_1 за підписом останнього 02.02.2014 р. (а.с. 33). Під час розгляду справи він надав іншу світлокопію паспорта відповідача (а.с. 144), яка, за твердженнями представника банку, була знята під час укладення кредитного договору 04.01.2012 р. При цьому зазначив, що оскільки позичальника було ідентифіковано при підписанні анкети-заяви від 04.01.2012 р., тому при видачі кредитної картки підписання нової анкети не було обов'язковим.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був клієнтом ПриватБанку, мав кілька відкритих рахунків, тому його ідентифікація при видачі кредитної картки не була обов'язковою, оскільки згідно п. 2.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 04.01.2012р. та користування останнім кредитною карткою № 5211 **** **** 1656.

Щодо умов кредитування та розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 вказаної норми фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч. 4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-1374цс17.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими поясненнями представника позивача, ОСОБА_1 був встанововлений кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30 % на рік (з розрахунку 360 днів в році) на суму залишку заборгованості за кредитом, що становить 2,5 % в місяць. З такою відсотковою ставкою та порядком її нарахування відповідач був згідний, що підтверджується його історією користування кредитними коштами та погашенням заборгованості до 14.12.2013 р.

Натомість, з розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) вбачається, що з 01.09.2014 р. відсотки за користування кредитом були збільшені до 34,80 %, з 01.04.2015 р. - до 43,20 %. Шляхом преведення математичних розрахунків встановлено, що і порядок нарахування процентів змінився, внаслідок чого суттєво збільшилася відповідальність боржника. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку та порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який прозводив до збільшення його відповідальності. Згідно розрахунку заборгованості будь-які дії, які свідчили б про прийняття умов про збільшення відсоткової ставки, ОСОБА_1 не вчиняв.

Тому суд вважає за необхідне вирахувати заборгованість по несплачених процентах, виходячи з базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування слід проводити в тому порядку та на тих умовах, які застосовувалися з початку користування кредитною карткою, та на які погодився боржник, здійснюючи регулярні платежі на погашення заборгованості на вказаних умовах. Враховуючи те, що з часу підняття процентної відсоткової ставки має місце 810 днів прострочення (з 01.09.2014 р. по 31.12.2016 р.), процентна відсоткова ставка на день складає 0,083 % (30%/12міс/30дн), заборгованість за кредитом (поточна та прострочена заборгованість, розмір якої у вказаний період не змінювався) становить 1878,88 грн., тому шляхом проведення математичних розрахунків суд приходить до висновку, що заборгованість по несплачених процентах за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2016 р. складає 1268,24 грн. (1878,88 грн. * 0,083 % * 810). Як встановив суд та підтверджується даними розрахунку заборгованості, саме такого порядку розрахунків дотримувався позивач, нараховуючи відсотки за 30% процентною ставкою до 14.12.2013 р., тобто до внесення останньої проплати боржником за вищезазначеним договором. Вказане свідчить, що саме на таких умовах було укладено договір № б/н від 04.01.2012 р., з такими умовами та порядком нарахування процентів був ознаймлений ОСОБА_1, на такі умови погодився, підписавши анкету-заяву від 04.01.2012 р. та здійснючи регулярні сплати з метою виконання договору.

Отже, загальна сума заборгованості за процентами складає 2455,31 грн. (1187,07 грн. (нараховані проценти до 31.08.2014 р.)+1268,24 грн.(нараховані проценти за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2016 р.), розмір якої і підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та нарахованої пені/комісії суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь банку 3610,00 гривень заборгованості за пенею та комісією та 2078,92 гривень нарахованих штрафів. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що обидва стягнення нараховуються за порушення строків по кредиту. При цьому суд звертає увагу, що нарахована пеня в 14 позиції розрахунку заборгованості вказана як сума комісії та пені, а в розшифровці заборгованості за кредитом - зазначена як нарахована комісія, у виписках по рахунку ці ж суми спочатку зазначаються як штраф, а згодом як пеня, а комісія розраховуєть в окремій графі, визначена в іншому розмірі, який позивач не заявляє до стягнення, та заборгованість. Зокрема, як вбачається з виписок по рахунку № 5211 **** **** 1656 (а.с. 62-64,72-76, 102-105, 133-136) сума комісії відображена в розмірі 84,00 грн., за прострочення по кредиту банк з 01.09.2013 р. нараховував відповідачу штраф, який згідно даних розрахунку був відображений у 14 позиції розрахунку заборгованості ("Сума комісії та пені") та фактично являвся нарахованою пенею, а з 30.04.2016 р. нараховував відповідачу пеню. Тому, враховуючи заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також що в судовому засіданні встановлені суперечності по нарахуванні пені та комісії в розмірі 3610,00 гривень, законність та порядок їх нарахування не встановлені, тому в цій частині позову слід відмовити.

При визначенні суми штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховуює, що згідно Довідки про умови кредитування (а.с. 7), його розмір при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, складає 500 грн. + 5% від суми позову. Тому, враховуючи те, що 5% від суми заборгованості, наявної у спірний період з врахуванням проведених вище судом розрахунків, складає 216,71 грн. ((1878,88 грн.(тіло кредиту)+2455,31 грн.(нараховані %))*5%/100%) + 500 грн., що дорівнює 716,71 гривень розміру штрафу, який підлягає до стягнення.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 04.012012 р. станом на 31.12.2016 р. складає 5050,90 гривень, яка складається з 1878,88 гривень - заборгованості за кредитом, 2455,31 гривень - заборгованості за процентами, 716,71 гривень - заборгованості за штрафами. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов до часткового задоволення.

Відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 66).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як на підтвердження того, що позов подано в межах строку позовної давності, позивач посилається на п. 2.1.1.2.11 Умов та правил, де вказано, що граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Однак, суд звертає увагу на те, що вказаний позивачем пункт договору не відповідає змісту п. 2.1.1.2.11 Умов та правил, долучених до матеріалів позову. При цьому, позивач посилається на правові позиції ВСУ, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, та зазначає, що перебіг позовної давності у даному випадку починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 30.04.2016 р.

Проте, суд до таких тверджень ставиться критично, оскільки вищевказані правові позиції стосуються випадків, коли строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (постанова від 19 березня 2014 року № 6-14цс14). Відповідно до Умов та правил, на які посилається позивач (а.с. 9 - 32), такий порядок розрахунків визначений для елітних карт (п. 2.1.1.12.5). Однак, ОСОБА_1 являвся користувачем платіжної картки "кредитка універсальна", за якою порядок розрахунків визначений помісячно з врахуванням погашення як заборгованості за тілом кредиту, так і сплати процентів, що вбачається зі змісту п. 2.1.1.12.4 Умов та правил, згідно якого терміни і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картах з встановленим мінімальним обовязковим платежем наведені в Памятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка являється невідємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбаченою тарифами, і частину заборгованості по кредиту. Це підтверджується і вищеописаним розрахунком заборгованості (а.с. 4-5), з якого суд встановив, що внесені кошти на погашення заборгованості за кредитом зараховувалися не тільки на погашення процентів, але і на погашення простроченої заборгованості за кредитом, що спростосує твердження позивача про те, що позовна давність повинна вираховуватися щодо повернення кредиту в повному обсязі з дня закінчення строку дії картки. Більше того, суд не вважає належним доказом підтвердження строку дії кредитної картки № 321656 довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 65, 78), оскільки вони видані позивачем від власного імені та не підтверджені будь-якими іншими матерілами справи. З долучених до матеріалів справи світлокопій ОСОБА_1 з карткою в руках також не можливо встановити ні строк дії кредитної картки, ні її ідентифікуючих ознак (а.с. 91, 92, 107). Що ж до посилань представника позивача на збільшений строк позовної давності до 50 років, то суд їх не приймає до уваги, оскільки договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України), а правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг, п. 1.1.7.31 яких встановлено позовну давність тривалістю 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки ці Умови та правила не містять підпису позичальника, що відповідає правовій позиції Верховоного Суду України, висловленій в справі № 6-16цс15.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписок по рахунку, остання сума погашення за кредитом була здійснена ОСОБА_1 14.12.2013 р. на суму 100,00 грн., шляхом поповнення готівковими коштами через термінал самообслуговування.

П. 2.1.1.12.4 Умов та правил, долучених до матеріалів позову, що відповідає п. 2.1.12.4 Умов та правил в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, та які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, зі змінами до яких ОСОБА_1 зобов'язався знайомитися, передбачено, що згідно ст. 212 ЦКУ у разі наявності простроченого кредита (Овердрафту) - терміном повернення кредиту (Овердрафту) у повному обсязі є 211 - й день з моменту виникнення такої заборгованості. Остання сплата по кредиту була здійснена 14.12.2013 р. Простроченою заборгованість вважається на 211 день, а позов банк надіслав до суду 02.02.2017 р. (а.с. 40), що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, та відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-719цс16.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 61 Конституції України, ст.ст. 253, 261, 525, 526, 527, 530, 536, 549, 551, 610, 625, 634, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу, п. 2.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493, керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість по кредитному договору без номера від 04 січня 2012 року в сумі 5050 (п'ять тисяч п'ятдесят) гривень 90 копійок, яка складається з: 1878,88 гривень - заборгованості за кредитом, 2455,31 гривень - заборгованості за процентами, 716,71 гривень - заборгованості за штрафами, відмовивши в решті вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 240 (двісті сорок) гривень 11 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст рішення виготовлено: 13 листопада 2017 року.