Номер провадження: 22-ц/785/6331/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловими приміщеннями та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2017 року,

встановила:

28.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив встановити наступний порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,9 кв.м, житловою площею 62,4 кв.м, між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3: виділити ОСОБА_2 в користування жилі кімнати: «3» площею 17,2 кв.м, і «5» площею 17,3 кв.м., загальною площею 34,5 кв.м; виділити ОСОБА_3 жилі кімнати: «4» площею 10,2, «6» площею 8,4 кв.м, «7» площею 9,3 кв.м, загальною площею 27,9 кв.м; ванну кімнату «8» площею 2,7 кв.м, туалет «9» площею 1 кв.м, коридор «1» площею 17,3 кв.м, кузню «2» площею 9,9 кв.м, балкон площею 2,0 кв.м, комору «10» площею 2,6 кв.м залишити у спільному користуванні; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 2,94 кв.м, в сумі 55199,76 грн. за отримання надлишків від ідеальної долі у частковій власності.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що йому на праві часткової спільної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2011 року належить 1/5 частка спірної квартири, а також 2/5 зазначеної квартири йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27.08.2013 року держаним нотаріусом ОСОБА_5, інші 2/5 частини вказаної квартири належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ідеальний розмір 3/5 часток, що належить позивачу, має розмір 37,44 кв.м, а у фактичному користуванні перебуває 34,5 кв.м, тобто на 2,94 кв.м, менше площі, яка належить йому відповідно до закону. Ідеальний розмір 2/5 часток, що належить ОСОБА_3, має розмір 24,96 км.м, а у її фактичному користуванні знаходиться 27,9 кв.м., що на 2,94 кв.м, більше ніж їй належить. ОСОБА_2 вважав, що ОСОБА_3 повинна йому сплатити вартість житлової площі, що належить йому, а перебуває у фактичному користуванні відповідача, у розмірі 55199,76 грн. Сторони намагались вирішити спір шляхом продажу квартири, однак відповідач чинить перешкоди у реалізації належним чином його прав власності на нерухоме майно, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 06.10.2015 року звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на 3/5 частки квартири та на 1/2 частину спадкового майна у вигляді грошової суми у розмірі 113442,96 грн., яка знаходиться на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк», мотивуючи позовні вимоги тим, що спірна квартира 15.07.2011 року була придбана нею та ОСОБА_6 у період перебування у фактичних шлюбних відносинах за сумісні кошти у розмірі 4/5 частин, інші 1/5 частин вказаної квартири була придбана ОСОБА_2 14.11.2012 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6. 05.01.2013 року ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири та грошових коштів, що знаходяться на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_3 вважала, що має право на 3/5 частки спірної квартири з врахуванням того, що 4/5 зазначеної квартири були сумісним майном подружжя та після смерті чоловіка вона мала успадкувати частку квартири, а ОСОБА_2 має належати 2/5 частки квартири, про що між ними була усна домовленість, однак останній належним чином дійсне не оформив, а звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2017 року у задоволені первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника -ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволені заявлених ОСОБА_3 позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення заявлених нею позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення в частині відмови у задоволені зпервісного позову не оскаржено, а тому у відповідності до ст. 303 ЦПК України, колегією суддів в цій частині не перевіряється.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що відмовляючи в задоволенні заявленого нею позову, судом першої інстанції не врховано те, що з квітня 2007 року вона з батьком відповідача ОСОБА_6, стала проживати однією сімєю, тобто вступили у фактичні шлюбні відносини, почали разом проживати і вести спільне господарство, як чоловік і дружина, що у судовому засіданні підтвердили опитані свідки. Під час вищевказаних фактичних шлюбних відносин 15.07.2011 року, ОСОБА_6 згідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.07.2011 року, за їх спільні кошти, які згідно до ст. 74 СК України, були їх спільною сумісною власністю, купив 4/5 частки спірної квартири, а відповідач ОСОБА_2 згідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, придбав 1/5 частину вищевказаної квартири. Враховуючи те, що до і після реєстрації шлюбу ОСОБА_3і батько відповідача ОСОБА_6 мешкали однією сімєю і вели спільне господарство, як чоловік і дружина, вона вважає, що після смерті ОСОБА_6, який заповіту не залишив, на підставі ст.ст. 1261, 1267 ЦК України спірна квартира стала належати на праві власності їй (3/5 частки) та ОСОБА_2 (2/5 частки). Крім того ОСОБА_3 зазначає, що після смерті ОСОБА_6 вона має право на 1/2 частину його грошових вкладів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу квартири від 15.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на праві часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2, та на підставі зазначеного договору ОСОБА_6 належить 4/5 частин вказаної квартири, а ОСОБА_2 в свою чергу 1/5 частина вказаної квартири (т.1, а.с 11). Зазначене підтверджено витягом про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» від 01.08.2011 року (т.1, а.с.11 оборот).

14.11.2012 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №182915, видане ВДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_6 помер 05.01.2013 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 340230, видане ВДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями є його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 27.08.2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на 1/2 частку у спадщині, яка складається з 4/5 часток квартири АДРЕСА_3. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 4/10 частки вищезазначеної квартири (спадкова справа №20/2013). 27.08.2013 року право власності на 4/10 вказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_2, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (т.1,а.с.15).

ОСОБА_3 після смерті чоловіка отримала у спадщину 2/5 частин спірної квартири. Як вбачається з довідки №1044, виданої 18.05.2015 року КП «ЖКС «Чорноморський», ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає у квартирі №110 у будинку №64 а по вул. Ак. Корольова у м.Одесі.

У позові та з пояснень, наданих у судовому засіданні ОСОБА_2, між сторонами склався фактичний порядок користування квартирою, відповідно до якого ОСОБА_2 проживає і користується кімнатами «3», площею17,2 кв.м, і кімнатою «5», площею 17,3 кв.м, загальною площею 34,5 кв.м, а ОСОБА_3 користується кімнатами «4», площею 10,2 кв.м, «6» площею 8,4 кв.м, і «7» площею 9,3 кв.м, загальною площею 27,9 кв.м. Коридор і підсобні приміщення знаходяться у спільному користуванні сторін по справі. Даний факт також сторонами не спростовувався. Тобто на даний час існує фактичний порядок користування спірною квартирою.

Суд зазначив, що ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 на 2/5 частки квартири №110 у будинку №64 а по вул. Ак. Корольова у м.Одеса. Вказане сторонам не спростовується. Тобто при прийнятті спадщини позивач не висловлювала своїх заперечень щодо розміру частки у квартирі, що має їй належати. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу 15.07.2011 року належить 1/5 частина квартири №110 у будинку №64а по вул. Ак. Корольова у м.Одесі, а також 2/5 зазначеної квартири йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВТК607521, посвідченого 27.08.2013 року держаним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Посилання відповідача, позивача за зустрічним позовом, на той факт, що вона має право на половину від 4/5 частин спірної квартири як на частку у майні подружжя у звязку з тим, що квартира була придбана у 2011 році, тобто під час її перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ні матеріалами справи, ні показами свідків не були підтверджені, а насамперед ОСОБА_3 не заявлялись вимоги щодо встановлення факту її перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6. Крім того із вимогами щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_2, ОСОБА_3 до суду не зверталась.

Також суд першої інстанції вважав недоведеним факт наявності спадкового майна у грошовій сумі, та зазначав, що наданні відомості щодо наявності грошових коштів на рахунках відкритих на імя ОСОБА_6 у ПАТ КБ «Приватбанк» не дають суду підстав вважати, що вказані кошти увійшли до спадкової маси. Як вбачається з клієнтської виписки за договором SAMDN №7905, останні відомості щодо руху коштів датовані 25.05.2011 року. Суду невідомо чи існують вказані кошти на даний час та, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_6 помер у 2013 році, не відомо чи були використані ним вказані кошти за період з 25.05.2011 року по день його смерті 05.01.2013 року.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, яким судом дана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2017 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7