Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/7574/14 головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А
провадження № 22-ц/778/2316/17 суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК», Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК», ОСОБА_2 про захист невизнаного права та визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено,до ПАТ «ОМЕГА БАНК», ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ОСОБА_2 про захист невизнаного права та визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 червня 2008р. між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 підписано кредитний договір, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США на споживчі цілі. З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором 24 червня 2008р. між нею, банком і позичальником укладено договір поруки. 25 травня 2012р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» став кредитором на підставі укладеного з ПАТ «Сведбанк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Позичальник з 10 червня 2012р. перестав сплачувати платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за вказаним кредитним договором. У травні 2013р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надіслав їй досудову вимогу з повідомленням про невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором. 27 лютого 2014р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника і з неї як поручителя заборгованості за кредитним договором. Проте, вона вважає, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» не може стягувати з неї заборгованість позичальника, оскільки її порука припинилась у відповідності до вимог ст. 559 ч. 4 ЦК України, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явив до неї вимоги як до поручителя. У зв'язку із зазначеним, позивач просила суд захистити невизнане право щодо припинення поруки та визнати припиненим договір поруки від 24 червня 2008 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 в ході підготовчої частини судового засідання заявляв низку клопотань, заявив відвід складу колегії, та у зв»язку із відхиленням його клопотань відмовився брати участь у подальшому розгляді справи та покинув залу судового засідання.

За змістом ч. 5 ст. 169 ЦПК України, залишення стороною залу судового засідання не перешкоджає подальшому розгляду справи. Тому колегія продовжила розгляд справи у відсутності представника позивача.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її.

Представник Банку заперечувала проти апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою, тому просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2008р. між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0710/0608/55-023, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів США на строк до 24 червня 2018р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, 24 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0710/0608/55-023-Р-1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором. (Т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ст. 553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ч. 1, 2 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

25 травня 2012р. між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», (продавець) та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким продавець продав, а покупець придбав право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, у т.ч. за кредитним договором від 24 червня 2008р., укладеним між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 120-127, т. 2 а.с. 170-172 ).

30 квітня 2013р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направив позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_3 досудові вимоги, в яких повідомив про неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 29 квітня 2013р. виникла прострочена заборгованість на суму 2 799,80 доларів США. Цією вимогою ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» запропонував позичальнику та поручителю сплатити вказану заборгованість, та попередив, що у разі її незадоволення буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму 43 884,24 доларів США ( Т. 1 а.с. 16, 17).

Поручитель ОСОБА_3 вказану вимогу банку не виконувала.

27 лютого 2014р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» подав до суду позовну заяву про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 5 лютого 2014р. ( Т. 1 а.с. 18-22 ).

В свою чергу, ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом про визнання договору поруки припиненим у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк після прийняття рішення про дострокове повернення кредиту, про що свідчить вимога від 30.04.2014р., не звернувся до неї як до поручителя протягом шестимісячного строку з цієї дати.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що строк дії поруки у зобов»язаннях, погашення яких відбувається щомісячними платежами, вираховується щодо кожного чергового платежу, тому порука за договором поруки від 24.06.2008р. не може бути визнана припинено в цілому. Також суд вважав, що порука не могла припинитись в силу того, що ОСОБА_3 одночасно є фінансовим та майновим поручителем.

Проте погодитись з такими висновками суду повністю колегія не може з огляду на наступне.

Дійсно, згідно з п. 3.1.1. кредитного договору, укладеного 24 червня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів до 10 числа кожного місяця (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до ст. 559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З цього питання мається також усталена правова позиція Верховного Суду України, прийнята в порядку перегляду справ у відповідності до вимог ст. 355 ЦПК України, згідно з якою вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Таким чином, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У цій справі суд правильно визнав, що, перш за все, слід визначитись, яке зобов»язання має виконати в солідарному порядку з позичальником поручитель: щодо дострокового повернення всієї суми кредиту чи заборгованості за певний період.

Зі змісту вищенаведеної вимоги від 30 квітня 2014р., яка направлена ОСОБА_3, слідує, що вона адресована їй і як фінансовому поручителю, на що вказує зазначення статті 554 ЦК України, і як майновому поручителю, якого попереджено про наслідки несплати простроченої заборгованості щодо ініціювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, вказаний лист містить лише вимогу про погашення простроченої суми заборгованості у розмірі 2 799,80 дол. США, а не вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту.

А отже, ця вимога не може бути відправним моментом для відліку шестимісячного строку дії поруки щодо всієї суми заборгованості, як помилково вважає позивач ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4 в письмових поясненнях та апелянт ОСОБА_2 в скарзі.

Однак заслуговують на увагу ті ствердження апелянта та позивача, як такі, що кореспондуються з вищенаведеною правовою позицію ВСУ, що слід визначитись, чи не припинилась дія поруки щодо кожного простроченого щомісячного платежу позичальника.

З цього приводу суд встановив такі обставини, що згідно з п. 10 договору поруки від 24 червня 2008р. сторони, керуючись умовами частини четвертої статті 559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх зобов'язань, передбачених основним зобов'язанням (т. 1 а.с. 15 ), що вказує на те, що сторони не визначили конкретний строк дії поруки.

Та в такому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Суд, зробивши правильний висновок, що не можна вважати припиненим договір поруки в цілому, між тим, не визнавчився, по яких зобов»язаннях боржника порука поручителя ОСОБА_3 припинилась, а по яких - ні, обмежившись лише зазначенням на загальні положення, що порука за договором поруки не припинилась по частині зобов»язань. Тобто фактично частково визнав позов обґрунтованим, але відмовив в його задоволенні у повному обсягу.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості з ОСОБА_2 в солідарному порядку з поручителем ОСОБА_3 27 лютого 2014р., та в такому разі шестимісячний строк поруки зберігається за останні шість місяців, які передують цьому зверненню до суду, як це передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України. Та, оскільки шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя є преклюзивним, то не може бути ані поновленим, ані перерваним іншим чином, ніж пред»явлення вимоги шляхом звернення з позовом до суду.

Зважаючи на вказане, колегія встановила, що порука ОСОБА_3 припинилась по

зобов»язаннях, які виходять за межі шестимісячного строку, що передує пред»явленню по-

зову банком про дострокове стягнення всієї суми заборгованості - 27 лютого 2014р., оскільки у цьому періоді позичальник взагалі не здійснював будь-яких платежів. При цьому, припиненим слід вважати не договір поруки, як просить позивач в позові, а саму поруку за цим договором щодо частини зобов»язань позичальника у періоді до 26 серпня 2013р.

Таким чином, правильно провівши аналіз чинного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, правовідносини між сторонами, визначивши норми матеріального права, якими ці правовідносини врегульовані, врахувавши всі правові позиції, які слід застосувати у цій справі в порядку ст. 360-7 ЦПК України, суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову, тобто неправильно вирішив справу.

В такому разі, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання поруку припиненою по зобов»язаннях боржника у періоді до 26 серпня 2013р.

Оскільки позов задоволено частково, але він носить немайновий характер, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України колегія стягує частину судового збору за подання апеляційної скарги з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на користь ОСОБА_2 в сумі 255,78 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки № 0710/0608/55-023-Р-1 від 24 червня 2008р., укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», по зобов»язаннях позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0710/0608/55-023 від 24.06.2008р. зі сплати всіх щомісячних платежів за період до 26 серпня 2013 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 255 (двісті п»ятдесят п»ять) гривень 78 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: