Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, про встановлення факту постійного проживання,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року вказаний позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в смт. Зарічне Рівненської області станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що для призначення пенсії за віком із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто із зниженням пенсійного віку, заявником має бути надане посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період роботи (проживання) на забрудненій території, видана органами місцевого самоврядування, в якій при цьому вказується підстава видачі - документ, що підтверджує періоди проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Додає, що початкова величина зниження пенсійного віку на три роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або працювали у зазначеній зоні з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986р.. Вказує, що згідно трудової книжки ОСОБА_1, він працював у районах Крайньої Півночі Російської Федерації з 12.09.1985 року по 09.08.1990 року, а отже станом на 01.01.1993 р. не мав трьох років, відпрацьованих у зоні гарантованого добровільного відселення. Зазначає, що згідно довідки Зарічненського РС УДМС України в Рівненській області від 19.04.2017р., ОСОБА_1 був зареєстрований в смт. Зарічне з 29.10.1986 р. по 24.11.1995р та з 24.11.1995 р. по даний час, що також не підтверджує факту його проживання в зоні у необхідний для встановлення пільгової пенсії період. Стверджує, що оскільки первинними документами підтверджено факт постійного проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення лише з 10 серпня 1990 року по 01 січня 1993 року, що складає 2 роки 4 місяці 21 день, тому правових підстав для задоволення його вимог немає. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

__________________________________________________________________________Справа № 561/562/17 Головуючий в суді І інстанції - Світличний Р.В.

Провадження № 22-ц 787/1560/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено: в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту постійного проживання не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення в смт.Зарічне Рівненської області станом на 01 січня 1993 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи третьої категорії про що йому видано посвідченням серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У зв»язку з таким статусом він має у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію зі зниженим пенсійним віком. Незважаючи на наявність посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, Зарічненське об»єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області у призначенні йому пільгової пенсії відмовило, з тих підстав, що відповідно до документів, які підтверджують факт реєстрації в смт. Зарічне Рівненської області його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення складає 2 роки 4 місяці 21 день, а саме: лише з 10 серпня 1990 року по 01 січня 1993 року. Просив встановити факт постійного проживання у смт.Зарічне Рівненської області з 6 вересня 1988 року по 9 січня 1989 року та з 1 березня 1989 року по 29 липня 1990 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції зазначив, що вимоги ОСОБА_1 доведені належними та допустимими доказами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років пенсійний вік знижується на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше шести років.

У відповідності до постанови КМУ № 106 від 23 липня 1991 року смт Зарічне, Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Зазначене свідчить, що від встановлення юридичного факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення залежить виникнення особистих майнових прав і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року видане посвідченням серії НОМЕР_2, як громадянину, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов»язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов»язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, категорія 3.

Згідно з абз. 3 п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов»язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов»язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов»язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов»язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Суд першої інстанції в своєму рішенні вірно зазначив, що наявність у заявника вказаного посвідчення, є підтвердженням того, що він станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років постійно проживав в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 09 травня 1981 року ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в Зарічненському РВК Рівненської області з 20 грудня 1984 року до 19 серпня 1985 року. З 10 вересня 1985 року до 16 травня 1987 року перебував на військовому обліку Новоуренгойського РВК Тюменської області. Починаючи з 26 травня 1987 року і по даний час перебуває на військовому обліку в Зарічненському РВК Рівненської області .

Матеріали справи містять копії свідоцтва про народження дітей заявника в смт.Зарічне Рівненської області: ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних висновків суду першої інстанції про факт постійного проживання ОСОБА_1 у смт.Зарічне Рівненської області .

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд допустився помилки у викладенні резолютивної частини рішення суду, оскільки не зазначив з якого по який час судом встановлений факт постійного проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні і в резолютивній частині рішення замість «станом на 1 січня 1993 року не менше 3(трьох) років» вказати «з 6 вересня 1988 року по 9 січня 1989 року та з 1 березня 1989 року по 29 липня 1990 року».

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року змінити: в другому абзаці резолютивної частини рішення замість «станом на 1 січня 1993 року не менше 3(трьох) років» вказати «з 6 вересня 1988 року по 9 січня 1989 року та з 1 березня 1989 року по 29 липня 1990 року».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Хилевич С.В.

підпис Шеремет А.М.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.