У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Ковальчук Н.М.

суддів - Хилевича С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю: представника стягувача - ОСОБА_1,

представника скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_1, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Голяченка Івана Павловича, третя особа стягувач ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по аліментах, скасування вимоги державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2017 року скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця по обчисленню розміру заборгованості із сплати аліментів, здійсненого 10.03.2017 року № 53367833 у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 1715/19311/12, виданого 20.01.2017 р. Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини.

Скасовано розрахунок заборгованості по аліментах від 10.03.2017 р. та скасовано вимогу державного виконавця МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про сплату заборгованості по аліментах від 10.03.2017 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт майна боржника від 10.02.2017 року, винесену державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченком І.П. у виконавчому провадженні № 53367833.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_3, вказує на її незаконність та необґрунтованість через порушення норм процесуального права.

Вказує, що судом проігноровано те, що ОСОБА_4 був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та отримав фотокопію постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника. А тому в цій частині

Провадження № 22-ц/787/1650/2017 суддя ап..інстан. Ковальчук Н.М.

Справа 569/4741/17 суддя І-ї інст. Смолій Л.Д.

скарга ОСОБА_4 підлягала залишенню без розгляду в силу вимог ст.383 ЦПК України, де зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу ОСОБА_4 у відповідності до ст.385 ЦПК України мав право подати через 10 днів після того як ознайомився з постановою.

Такі ж роз»яснення зазначені в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Пропущені строки можуть бути поновлені тільки за наявності поважних причин.

Вимоги скарги в частині скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 10.03.2017 року № 53367833, складеного на підставі виконавчого листа № 1715/19311/12, виданого 20.01.2017 року Рівненським міським судом, суд першої інстанції мав залишити без задоволення. Суд невірно застосував ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом не більше ніж за три минулих роки. Суд при цьому не врахував, що аліменти стягуються відповідно до дубліката виконавчого листа, норми ч.1 ст.194 СК України стосується правовідносин, коли виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання не пред»являвся взагалі. Стягувачка у даному спорі виконавчий лист №1715/19311/12 від 31.01.2013 року вперше пред»явила до виконання 8 лютого 2013 року і державним виконавцем 13.02.2013 року було відкрите виконавче провадження про стягнення із скаржника на її користь аліментів.

Розрахунок заборгованості, який ОСОБА_4 подав до суду, складений не на підставі виконавчого провадження за виконавчим листом, а на підставі дублікату виконавчого листа. Весь час перебування виконавчого листа №1715/19311/12 від 31.01.2013 року на виконанні ОСОБА_4 жодного разу не сплачував аліментів.

З незалежних від стягувача причин виконавчий лист державною виконавчою службою був повернутий і подальшому втрачений. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень підставою повернення виконавчого листа №1715/19311/12 від 31.01.2013 року стало звернення до примусового виконання виконавчого листа № 569/9569/14-ц про стягнення аліментів у розмірі 800 гривень. Рішення суду про збільшення розміру аліментів було ухвалене в заочному провадженні, а пізніше за заявою відповідача скасоване, тому розрахунок заборгованості по аліментах, який оскаржує ОСОБА_4 є правильним.

ОСОБА_4 аліментів не сплачував, має борг по аліментах і списання з нього боргів по аліментах є незаконним та безпідставним, що прямо суперечить інтересам дитини.

Суд в своєму рішенні зазначив,що заборгованості по аліментах ОСОБА_4 не має, взявши до уваги квитанції, які заявник долучив до матеріалів справ. Однак з долучених квитанцій вбачається, що тільки з 13 вересня 2015 року в квитанціях зазначено, що кошти вносяться як погашення аліментів, що дає змогу ідентифікувати платежі.

З цих підстав просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із слідуючого.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, покликався на те, що державний виконавець не мав правових підстав у розрахунок заборгованості включати борг поза межами трирічної давності з дня пред»явлення виконавчого листа до виконання, а мав вимагати сплатити заборгованість тільки з 8 лютого 2014 року по 8 лютого 2017 року, так як виконавчий лист звернуто позивачкою до виконання 8 лютого 2017 року. Окрім цього, на думку скаржника, державний виконавець частково не врахував сплату аліментів підтверджених квитанціями, та просив скасувати постанову про арешт майна боржника від 10.02.2017 року у цьому виконавчому провадженні.

В ухвалі про задоволення скарги, суд першої інстанції зазначив, що вимоги скаржника є законними і підставними, а дії державного виконавця не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може виходячи із слідуючого.

Судом встановлено: рішенням Рівненського міського суду від 21 січня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 гривень щомісячно.

Цим рішенням також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування сина у розмірі 50 відсотків фактичного санаторно-курортного лікування.

21 січня 2013 року Рівненським міським судом на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 1715/19311/12, який звернуто до примусового виконання і державним виконавцем 13 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження.

Станом на червень 2014 року заборгованість по сплаті аліментів у даному виконавчому провадженні становила 7716,19 грн і у зв»язку з цим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області винесена постанова про арешт майна боржника.

Як видно з розрахунків заборгованості по аліментах № 36493729 від 1 жовтня 2014 року та № 1340 від 1 вересня 2015 року ОСОБА_4 з жовтня 2012 року по листопад 2014 року жодного місяця аліменти на утримання дитини не сплачував і заборгованість станом на 17 листопада 2014 року складала 9 929, 52 грн.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2014 року розмір аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збільшено із 400 грн до 800 гривень щомісячно.

На виконання даного рішення суду Рівненським міським судом видано виконавчий лист від 5 лютого 2015 року № 569/9569/14-ц і Бучанським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області відкрито виконавче провадження за № 49084338.

29 червня 2016 року виконавче провадження закрито у зв»язку із скасуванням Рівненським міським судом заочного рішення від 17 листопада 2014 року за заявою відповідача.

25 жовтня 2016 року стягувачка звернулась із заявою до начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області про передачу виконавчого листа №1715/19311/12 від 31.01.2013 року для виконання до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Однак було встановлено, що виконавчий лист № 1715/19311/12 від 21 січня 2013 року, виданий Рівненським міським судом на виконання рішення суду від 21 січня 2013 року, втрачено.

За заявою стягувачки 19 грудня 2016 року Рівненським міським судом було видано дублікат виконавчого листа № 1715/19311/12, який звернуто до примусового виконання 8 лютого 2017 року.

У зв»язку з наявністю заборгованості за аліментами 10 лютого 2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

10 березня 2016 року державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Голяченком І.П. зроблений розрахунок заборгованості по аліментах у даному виконавчому провадженні і вимогу про сплату заборгованості направлено боржнику.

Відповідно до даного розрахунку ОСОБА_4 заборгував 12078,33 грн.аліментів на утримання дитини.

За ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред»явленню виконавчого листа до виконання.

Як видно з наявних в матеріалах справи доказів виконавчий лист по примусовому стягненню аліментів був звернутий до виконання 13 лютого 2013 року, а тому суд першої інстанції в своїй ухвалі невірно зазначив, що державний виконавець у розрахунок мав включити заборгованість тільки з 8 лютого 2014 року по 8 лютого 2017 року.

Враховуючи обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані дії державного виконавця є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника від 10 лютого 2017 року заборгованість зі сплати аліментів перевищувала трьохмісмячний розмір аліментів, які ОСОБА_4 повинен був сплачувати на у тримання дитини.

Не ґрунтуються на доказах вимоги скарги про те, що державний виконавець не врахував всі квитанції про сплату аліментів.

Долучені до скарги квитанції, в яких зазначено призначення платежу - аліменти, враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості від 10 березня 2017 року.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, такими, що спростовують висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала підлягає скасуванню, з постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Голяченка Івана Павловича, третя особа стягувач ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по аліментах, скасування вимоги державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді підпис Хилевич С.В.

підпис Бондаренко Н.В.

Згідно:суддя- доповідач Ковальчук Н.М.