справа № 198/68/17
провадження № 2/0198/56/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретарів судового засідання Костельникової А.І., Ткаченко Т.О., позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Раєвського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр'ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про визнання безпідставним списання коштів з рахунку та припинення кредитних зобов'язань,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання безпідставним списання коштів з рахунку та припинення кредитних зобов'язань, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" 19 січня 2009 року укладено кредитний договір № SAMDN0958, на підставі якого банк видав ОСОБА_1 платіжну картку "Універсальна" № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом у сумі 3 000,00 грн.

У 2013 році позивачка звернулась до Юр'ївського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" з питанням щодо зміни умов договору та платіжного засобу, в зв'язку з чим платіжна картка № НОМЕР_1 була вилучена в ОСОБА_1 працівниками банку та знищена в її присутності. Натомість, позивачці видано інший платіжний засіб, картку "GOLD" № НОМЕР_2 зі встановленим кредитним лімітом у сумі 20 000,00 грн., та з 03.07.2013 року змінено умови кредитування за договором № SAMDN0958.

23.09.2014 року ОСОБА_1 під час користування карткою "GOLD" від співробітників банку дізналась про те, що 16.09.2014 року невідомою особою здійснено несанкціоновану платіжну операцію, а саме з карткового рахунку позивачки з використанням платіжної картки "Універсальна" № НОМЕР_1 на картку № НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_3, переведено грошові кошти в сумі 17 680,00 грн., внаслідок чого спрацювала електронна система безпеки банку та належна їй картка"GOLD" була заблокована. В цей же день позивачка звернулась до чергової частини Юр'ївського районного відділу УМВС України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення злочину, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. За фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, розпочато досудове розслідування.

Однак, ОСОБА_1 стверджує, що на момент здійснення зазначеного грошового переказу з використанням платіжної картки "Універсальна" № НОМЕР_1, вказаний платіжний засіб був у неї відсутній, позивачка не вчиняла жодних дій, спрямованих на ініціювання платежу зі свого рахунку за допомогою цієї картки, а тому списання банком грошових кошів в сумі 17 680,00 грн. в рахунок кредитного ліміту є безпідставним.

Разом з тим, ПАТ КБ "Приватбанк", встановивши, що з карткового рахунку позивачки здійснено несанкціонований платіж в сумі 17 680,00 грн., не відновив баланс рахунку та розпочав здійснювати нарахування кредитної заборгованості.

За таких обставин, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду та просить визнати безпідставним списання ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 17 680, 00 грн. з рахунку позивачки за кредитним договором № SAMDN0958 на платіжну картку № НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_3, що відбулось 16.09.2014 року внаслідок використання невстановленою особою платіжної картки № НОМЕР_1, а також припинити кредитні зобов'язання, які виникли у позивачки перед банком внаслідок вказаного грошового переказу.

Ухвалою суду від 05 липня 2017 року за заявою позивачки ОСОБА_3 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» проти позову заперечив в повному обсязі, пояснивши, що банк не порушив прав позивачки, оскільки діяв у відповідності до вимог діючого законодавства у сфері надання банківських послуг та відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

ОСОБА_3 в жодне судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі підписаної ОСОБА_1 зави про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 19.01.2009 року банк видав їй платіжну картку "Універсальна" № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом у сумі 3 000,00 грн.

Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», позивачка погодилась, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 16, 18, 193, 194).

Зазначені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, та в судовому засіданні сторонами не заперечувались. При цьому, твердження представника відповідача з посиланням на довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 156) про те, що картка «Універсальна» № НОМЕР_1 видана позивачці 19.01.2009 року на підставі раніше укладеного з банком договору від 21.12.2005 року, не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, копією такого договору, тому судом до уваги не приймаються.

Як виходить з матеріалів справи, у 2013 році в зв'язку з закінченням строку дії платіжної картки № НОМЕР_1 на підставі усного звернення позивачки до Юр'ївського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" працівником банку вказаний платіжний засіб в ОСОБА_1 вилучено та знищено в її присутності (а.с. 45, 49). Натомість, 03.07.2013 року позивачці видано іншу картку - "GOLD" № НОМЕР_2 зі встановленим кредитним лімітом у сумі 20 000,00 грн. Факт знищення у 2013 році платіжної картки № НОМЕР_1 також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_5 (а.с. 103).

Наведені обставини відповідачем не спростовані та об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Крім того, повідомлені свідком факти не викликають в суду сумнів в їх достовірності та правдивості, оскільки ОСОБА_5 принесла присягу та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Судом також встановлено, що 16.09.2014 року о 05 годині 17 хвилин через систему «Приват24» здійснена платіжна операція шляхом списання в рахунок встановленого кредитного ліміту грошових коштів в сумі 17 680,00 грн. з карткового рахунку ОСОБА_1, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки "Універсальна" № НОМЕР_1, на картковий рахунок ОСОБА_3, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки № НОМЕР_3. Цього ж дня, о 05 годині 23 хвилини невстановленою особою в банкоматі, розташованому по вул. Київська буд. № 135 в м. Марганець Дніпропетровської області, за допомогою належної ОСОБА_3 платіжної картки знято готівкою кошти в сумі 16 900, 00 грн. (а.с. 24, 42, 43, 67, 165).

23.09.2014 року позивачка лише від працівників банку дізналась, що належна їй картка "GOLD" заблокована в зв'язку зі здійсненням вищезазначеної платіжної операції, тому в цей же день звернулась до чергової частини Юр'ївського районного відділу УМВС України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення злочину, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000327. За фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, розпочато досудове розслідування, яке на теперішній час триває (а.с. 35, 38, 39, 73).

Надаючи правову оцінку викладеним фактам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За положеннями частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, підписання позивачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 19.01.2009 року свідчить про прийняття нею публічної оферти банку укласти договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до умов такого правочину, викладених в стандартній формі на офіційному сайті банку. При цьому, ОСОБА_1, підписавши вказану заяву, отримала спеціальний платіжний засіб, а саме картку «Універсальна» № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом.

Згідно зі статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги. До банківських послуг належить в тому числі й відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків.

Відповідно до пунктів 1, 6, 8, 14 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами є випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, переказ коштів.

Згідно з пунктами 6.1., 6.3. Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III в редакції на момент укладення між сторонами договору № б/н від 19.01.2009 року (далі - Закон № 2346-III) банки мали право відкривати рахунки резидентам України, умови відкриття та особливості функціонування яких передбачались в договорі між банком та його клієнтом - власником рахунка.

Порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття визначаються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.8. Розділу 1, пункту 6.1. розділу 6 Інструкції (в редакції на момент укладення договору № б/н від 19.01.2009 року) банки відкривали своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, до яких серед іншого відносились карткові рахунки, що відкривались для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції, на підставі заяви про відкриття поточного рахунку. У разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначав дату відкриття та номер рахунку (п. 1.18. Інструкції).

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1, пунктом 2 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (в редакції станом на 19.01.2009 року) ці Умови регулювали відносини між Банком та Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку та з інших банківських послуг, вказаних в заяві. Картрахунок - поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжними картками (а.с. 214).

Отже, договір банківського обслуговування, укладений між сторонами 19.01.2009 року, за своїм змістом є змішаним договором та містить як елементи договору банківського рахунку, так і елементи інших правочинів відповідно до замовлених клієнтом та наданих банком фінансових послуг.

Частиною 1 статті 1066, частиною 1 статті 1071 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

За пунктом 1.14. статті 1 Закону № 2346-III спеціальний платіжний засіб (платіжна картка тощо) - платіжний інструмент, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держателем цього інструмента ініціюється переказ коштів з відповідного рахунка платника або банку, а також здійснюються інші операції, передбачені відповідним договором.

Порядок здійснення операцій з використанням платіжних засобів на момент здійснення спірної платіжної операції, тобто станом на 16.09.2014 року, визначався Положенням про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного Банку України від 30.04.2010 року № 223 (втратило чинність 12.11.2014 року).

За пунктами 3.1.-3.4. цього Положення користувачі мали право використовувати спеціальні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків та умов договору з емітентом (в розумінні Положення емітент - банк, що здійснював випуск спеціальних платіжних засобів). Залежно від умов, за якими здійснювались платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, застосовувалися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна схема передбачала здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Операції із застосуванням різних видів спеціальних платіжних засобів однієї або кількох платіжних систем, виданих користувачу, могли відображатися за одним рахунком.

З наведених норм права слідує, що платіжна картка як засіб ініціювання переказу грошових коштів безпосередньо пов'язана з відкритим у банку поточним рахунком (картрахунком) держателя такої картки. Платіжні операції із застосуванням декількох належних клієнту платіжних засобів могли обліковуватись за одним рахунком.

Так, судом встановлено, що спірний переказ коштів здійснено з карткового рахунку, за яким обліковуються операції з використанням кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1. Між тим, вказана платіжна операція та нарахування заборгованості внаслідок її проведення також відображаються за рахунком, до якого прив'язана інша картка позивачки - «GOLD» № НОМЕР_2 (а.с. 195).

Суд під час розгляду справи за клопотанням позивачки неодноразово витребовував у відповідача інформацію щодо номеру (номерів) поточного (карткового) рахунку, відкритого в банку на ім'я позивачки, за яким обліковуються платіжні операції із застосуванням вищезазначених платіжних карток, а також роз'яснював наслідки неподання цих доказів. Однак, представник відповідача вказані відомості не надав, тому суд робить висновок, що з огляду на викладене вище банк здійснює операції з використанням платіжних засобів «Універсальна» № НОМЕР_1 та «GOLD» № НОМЕР_2 за одним поточним рахунком клієнта ОСОБА_1

За положеннями частини 1 статті 1068, частини 1 статті 1069 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначений Законом № 2346-III.

За положеннями пункту 1.24 статті 1 Закону № 2346-III (в редакції на момент здійснення спірного переказу коштів, тобто станом на 16.09.2014 року) переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

При цьому, за пунктами 1.15, 1.23, 1.32 статті 1 Закону № 2346-III ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу, платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Отже, законом чітко визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом. По-перше ініціатором такого переказу має бути особа, яка не являться платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник). По-друге, кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка на має законних підстав на одержання переказу.

За таких обставин, при вирішенні спору про визнання безпідставним списання 16.09.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 17 680, 00 грн. з поточного рахунку позивачки з використанням платіжної карти № НОМЕР_1 на картковий рахунок ОСОБА_3, встановленню підлягає факт того, чи являлась позивачка ініціатором спірної транзакції, чи правомірно, тобто з дотриманням вимог закону та договору, банком списано з її рахунку кошти, а також наявність законних підстав у ОСОБА_3 для отримання грошового переказу.

Так, ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону № 2346-III).

Пунктами 14.8, 14.14, 14.15 статті 14 Закону № 2346-III встановлено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Крім того, банк зобов'язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. При цьому, обов'язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Судом встановлено, що спірний грошовий переказ здійснений за допомогою системи дистанційного обслуговування «Приват24», що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Умови та порядок обслуговування клієнтів за допомогою віддалених каналів самообслуговування в ПАТ КБ «Приватбанк» визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-258 (далі - Умови та правила), які розміщені на офіційному сайті банку за адресою https://privatbank.ua/terms/. Суд застосовує Умови та правила в редакції, чинній на момент здійснення спірної транзакції, тобто станом на 16.09.2014 року.

Відповідно до пунктів 2.3.1.3. 2.3.1.4. та 2.3.1.8. Умов та правил клієнту надається можливість здійснення банківських операцій через віддалені канали обслуговування, зокрема, систему «Приват24». Підставою для надання вказаних послуг є підключення клієнта до системи «Приват24». Клієнт, реєструючись в системі віддаленого доступу, дає згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, дії клієнта по реєстрації в системі віддаленого доступу є акцептом Умов та правил надання банківських послуг на банківське обслуговування. Дані Умови та правила разом з Тарифами складають договір про дистанційне обслуговування клієнта.

За пунктом 2.3.1.6. Умов та правил списання/перерахування коштів з Рахунку Картки на Рахунок Картки через віддалені канали обслуговування здійснюється відповідно до законодавчих актів України, які поширюються на банківські операції.

Згідно з пунктами 2.3.2.3.2.1. та 2.3.2.3.2.6. Умов та правил банк зобов'язаний: виконувати належним чином доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку, прийняти до виконання дистанційні розпорядження, оформлені і підтверджені належним чином. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні Логін клієнта (номер мобільного телефону) і Пароль клієнта; підтвердив вхід одноразовим паролем ОТР, який прийшов на мобільний телефон клієнта; підтвердив дистанційне розпорядження одноразовим паролем ОТР, який прийшов на мобільний телефон клієнта.

Разом з тим, за положеннями пункту 2.3.2.2.1. логін клієнта - це номер мобільного телефону клієнта, який був використаний при реєстрації в Системі. Одноразовий Пароль ОТР - цифровий одноразовий пароль, який доставляється засобами «сервісу коротких повідомлень» (SMS), на мобільний телефон клієнта, номер якого був використаний при реєстрації в Системі.

При здійсненні платіжних операцій в системах дистанційного обслуговування, банкоматі, терміналі самообслуговування, на сайті http://www.privat24.ua, виконання в програмних комплексах маніпуляцій, спрямованих на успішне завершення платежу, прирівнюється до електронного підпису Клієнта (пункт 1.1.3.2.9. Умов та правил).

Таким чином, порядок здійснення платіжних операцій за допомогою системи дистанційного обслуговування «Приват 24» передбачає ряд дій, спрямованих на успішне завершення платежу, які прирівнюються до електронного цифрового підпису клієнта, а саме: надання клієнтом банку відповідного розпорядження за допомогою введення логіна (номера мобільного телефону), паролю клієнта та одноразового паролю ОТР, який прийшов на мобільний телефон клієнта, а також підтвердження транзакції шляхом введення одноразового паролю ОТР, який клієнт отримав на мобільний телефон, що був використаний при реєстрації в системі.

За умови дотримання сторонами наведеного алгоритму дій платіжна операція вважається такою, що здійснена з дотриманням умов договору та з урахуванням вимог закону щодо повідомлення клієнта про таку операцію відповідно до наданої ним контактної інформації.

Крім того, за правилами статті 18 Закону № 2346-III електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу.

Виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви на отримання банківських послуг зазначила контактний номер телефону НОМЕР_4, на який серед іншого банком повинні були направлятись SMS повідомлення з динамічними паролями для входу в систему «Приват 24» та підтвердження переказу коштів. Однак, з наявних в справі доказів виходить, що під час здійснення спірної транзакції на вказаний телефон такі повідомлення не надходили. Доказів того, що за позивачкою в будь-яких системах банку зареєстрований інший фінансовий телефон, так само як і доказів направлення SMS повідомлень з динамічними паролями на інший номер телефону ОСОБА_1 представником відповідача суду не надано (а.с. 153, 177).

Отже, під час здійснення спірної транзакції банком порушено визначений Умовами та правилами порядок надання послуг клієнтам за допомогою віддалених каналів самообслуговування в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: одноразовий пароль для входу в систему та пароль, необхідний для підтвердження проведення платежу, позивачці взагалі не направлялись, що в свою чергу призвело до порушення вимог Закону щодо обов'язкового повідомлення клієнта про платіжну операцію та проведення відповідачем перевірки електронного підпису, достовірності та авторства електронного документа на переказ.

З огляду на викладене, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що банком не спростовані твердження позивачки про відсутність з її боку розпоряджень на здійснення платіжної операції. До того ж, в матеріалах справи відсутні докази наявності в ОСОБА_3 законних підстав для отримання грошового переказу, тому списання 16.09.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 17 680, 00 грн. з поточного рахунку ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_3 є неправомірним, тобто таким, що здійснено без встановлених законом та договором підстав.

Крім того, пунктом 6.8 розділу 6 Положення про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 30.04.2010 року № 223, передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч. 2 ст. 57 ЦПК, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема висновків експерта.

Нормами статті 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Необхідно зазначити, що судом в ході розгляду справи сторонам неодноразово роз'яснювався обов'язок доказування, але, не зважаючи на це, стороною відповідача не представлено суду доказів, які б спростовували твердження позивачки щодо відсутності з її боку дій, спрямованих на ініціювання переказу коштів, та підтверджували, що остання, як користувач електронного платіжного засобу, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя.

Вказані висновки суду також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає вимоги позивачки до ПАТ КБ "Приватбанк" в частині визнання безпідставним переказу грошових коштів в сумі 17 680,00 грн., здійсненого 16.09.2014 року через систему «Приват24» з карткового рахунку, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки "Універсальна" № НОМЕР_1, на картковий рахунок ОСОБА_3, за яким обліковуються операції з використанням картки № НОМЕР_3, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, щодо вимог позивачки про припинення кредитних зобов'язань суд зауважує таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За статтею 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (частина 1 статті 1069 ЦК країни).

Частиною 2 статті 598 ЦК України встановлено, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише випадках, встановлених договором або законом.

Як встановлено судом, між позивачкою та банком на підставі підписаної анкети-заяви від 19.01.2009 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач видав ОСОБА_1 платіжну карту "Універсальна" № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом у сумі 3 000,00 грн. Згодом, 03.07.2013 року взамін вилученої та знищеної картки "Універсальна" № НОМЕР_1 позивачці видано інший платіжний засіб - карту "GOLD" № НОМЕР_2 зі встановленим кредитним лімітом у сумі 20 000,00 грн.

Згідно з пунктами 1.1.1.50.,1.1.1.51. Умов та правил надання банківських послуг кредит (Кредитна лінія, Кредитний ліміт) - розмір коштів, що надаються Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності, кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. Карта може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, отримання внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням Картки Клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування(пункт 2.1.1.2.6. Умов та правил банківського обслуговування).

За умовами пункту 2.1.1.3.4. Умов та правил надання банківських послуг зобов'язання Банку з надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту.

Вказані умови договору узгоджуються з положеннями статті частини 1 статті 1071 ЦК України, згідно з якою банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

З огляду на вищевикладене, для отримання позики клієнт має вчинити дії , спрямовані на ініціювання платежу з карткового рахунку для оплати товарів, послуг або отримання готівки. Право позичальника на отримання кредиту в межах встановленого договором ліміту та кореспондуючий йому обов'язок банку надати грошові кошти виникають з моменту отримання останнім відповідного розпорядження від держателя картки на списання коштів. За відсутності такого розпорядження списання коштів з рахунку клієнта є безпідставним та не зумовлює виникнення в нього зобов'язань перед кредитором.

Оскільки списання з рахунку позивачки кредитних коштів в межах кредитного ліміту в сумі 17 680,00 грн. судом визнано безпідставним, у ОСОБА_1 не виникло кредитних зобов'язань перед банком з повернення таких коштів та інших платежів, передбачених договором.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" в частині визнання припиненими кредитних зобов'язань позивачки перед відповідачем внаслідок списання 16.09.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк» грошових коштів в сумі 17 680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. з карткового рахунку ОСОБА_1, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_1, на картковий рахунок ОСОБА_3, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки № НОМЕР_3, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відмічає таке.

Звернувшись до суду з позовом, позивачка зазначила, що звільнена від сплати судового збору, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі Закон № 1023-XII).

Вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Положеннями статей 4, 6 Закону № 1023-XII встановлені право споживача на належну якість продукції та обслуговування й відповідний обов'язок продавця (виробника, виконавця) передати споживачеві продукцію належної якості. При цьому, в розумінні Закону послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а належною якістю товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем (пункти 13, 17 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII).

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначені у Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III , метою якого є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг.

Відповідно до пунктів 1, 6, 8, 14 частини 1 статті 4 Закону № 2664-III випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, переказ коштів, банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" належать до фінансових послуг. В свою чергу, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів являється банківською послугою.

Аналіз викладених норм права дає підстави суду дійти висновку, що відносини між банком та позивачкою, які виникли з укладеного між сторонами договору банківського обслуговування від 19.01.2009 року, зокрема, щодо надання відповідачем ОСОБА_1 послуг з відкриття поточного рахунку, випуску платіжної картки, її обслуговування та здійснення переказу коштів, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів у сфері захисту прав споживачів.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем умов договору банківського обслуговування від 19.01.2009 року, що призвело до здійснення безпідставної платіжної операції (переказу коштів) з використанням картки ОСОБА_1, права останньої як споживача порушені внаслідок надання банком послуг неналежної якості, отже, підлягають захисту.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі Закон № 1023-XII) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з частиною 3 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної та відхиленої частини вимог.

За таких обставин, задовольняючи позов частково, суд стягує з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про визнання безпідставним списання коштів з рахунку та припинення кредитних зобов'язань задовольнити частково.

Визнати безпідставним списання 16 вересня 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк» грошових коштів в сумі 17 680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. з карткового рахунку ОСОБА_1, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_1, на картковий рахунок ОСОБА_3, за яким обліковуються операції з використанням платіжної картки № НОМЕР_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (МФО 305299, , юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) в дохід держави (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар