Провадження №22-ц/784/2481/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/8735/17 Головуючий І інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/2481/17 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання дій нотаріуса незаконними та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати дії приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при посвідченні довіреності від 22.04.2014 року про уповноваження ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_4 незаконними та відшкодувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 406839 грн. і судові витрати.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 для подання до належного суду.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду, посилаючись на її незаконність, а також на те, що вона винесена з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні відомостям викладеним в ній та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідно до ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Також, суд виходив з того, що жодна із сторін не зареєстрована на території Центрального району м. Миколаєва, а правила ст. 110 ЦПК України на заявлені позивачем вимоги не розповсюджуються.

Висновки суду щодо непідсудності справи Центральному районному суду м. Миколаєва відповідають матеріалам справи та діючому законодавству.

Доводи апеляційної скарги про необхідність при визначенні підсудності враховувати положення ст. 114 ЦПК України, так як шкода, яка завдана позивачу у звязку з втратою права власності на нерухомість, повязана з нерухомістю, яка знаходиться на території Центрального району м. Миколаєва, не є підставою для скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем по справі є приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу. Відповідно до матеріалів справи, місцезнаходження відповідача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що є територією Заводського району м. Миколаєва.

З причини відсутності в чинному ЦПК України окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107117 ЦПК.

У справі заявлено позовні вимоги про оскарження дій нотаріуса, зокрема, про визнання дій приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при посвідченні довіреності від 22.04.2014 року про уповноваження ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_4 незаконними та стягнення матеріальної шкоди, завданої діями приватного нотаріуса у звязку з вчиненням даної нотаріальної дії.

Предявлені позовні вимоги стосуються нерухомого майна (квартири), яка розташована за адресою- АДРЕСА_2, яка була відчужена позивачу на підставі даної довіреності. В подальшому рішенням суду договір купівлі продажу був визнаний недійсним через встановлення того, що власник квартири не підписував довіреність від 22.04.2014 року про уповноваження ОСОБА_3 на представлення його інтересів.

Проте положення ст. 114 ЦПК України в даному випадку не можуть застосовуватися, оскільки в першу чергу судом розглядається спір про визнання дій нотаріуса незаконними, а не спір з приводу нерухомого майна.

Виключну підсудність згідно з п. 42 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, якщо предявлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стосовно інших справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм ані в ЦПК України, ані в Законі України «Про нотаріат»не закріплено.

У звязку з цим застосовуються правила ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи чи юридичної особи предявляються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування чи місцезнаходженням. Тобто застосовуються правила загальної територіальної підсудності, оскільки ч. 12 ст. 110 ЦПК визначає альтернативну підсудність (за вибором позивача).

У ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наведені визначення понять «місце перебування» та «місце проживання».

Проте подання такої позовної заяви до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача нотаріуса неможливе, оскільки нотаріус діє не як фізична особа, а як орган юрисдикційної діяльності від імені держави. Отже, у випадках оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, коли відповідачем у справі є приватний або державний нотаріус, позов повинен подаватися за місцем здійснення ним зареєстрованої нотаріальної діяльності, а не за місцем його зареєстрованого проживання чи перебування як фізичної особи.

Відповідно до матеріалів справи, місцем зареєстрованої нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 є АДРЕСА_1, що є територією Заводського району м. Миколаєва.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що спір з приводу нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, яка розташована за адресою- АДРЕСА_2, вже розглянуто судом.

З урахуванням викладеного положення ст. 114 ЦПК України в даному випадку застосовуватися не можуть.

Не можуть застосовуватися в даному випадку також положення ч.6 та 8 ст.110 ЦПК України, які передбачають, що позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть предявлятися також за місцем завдання шкоди, а позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятись також за місцем виконання цих договорів.

Як зазначено в п. 32 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів (частина 8 статті 110 ЦПК України).

Правила визначення місця виконання зобовязання передбачено статтею 532 ЦК України. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобовязань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. Пунктом 4 частини першої статті 532 ЦК України визначено, що у разі, коли місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов'язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна.

Проте, в даному випадку предмет заявленого ОСОБА_1 позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача) не стосується зобов'язання про передання нерухомого майна, яке позивачем вже було здійснено на виконання рішення суду. Тому частина 8 статті 110 ЦПК України також не може застосовуватися в даному випадку, як і положення ч.6 даної статті, так як позов про відшкодування шкоди, є похідним від вимог про визнання дій нотаріуса незаконними, підсудність яких визначається за загальними правилами підсудності.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу, як на підставу для скасуваання ухвали суду, також доводи апеляційної скарги про не врахування судом під час її винесення положень ч.6 та 8 ст.110 ЦПК України та ст. 532 ЦК України.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності та розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що достатніх правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не має.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314,315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: