Справа № 307/4433/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Кривська сільська рада Тячівського району Закарпатської області та Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні пасовищем, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Тячівського районного суду від 8 грудня 2016 року, -

встановила:

03.12.2014 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися із зазначеним позовом до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 У подальшому уточнювали позовні вимоги і мотивували їх наступним.

Неодноразові звернення позивачів до різних інстанцій із питання прогону худоби на пасовище по наявному шляху в с. Крива Тячівського району в урочищі «Осуй», що існував раніше та існує на даний час, не дали результату.

07.04.2014 сесія Кривської сільської ради прийняла рішення № 272, яким рекомендувала відповідачам ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які є суміжними із пасовищем та дорогою для прогону худоби землевласниками, не встановлювати жодних перешкод для прогону худоби, а власникам великої рогатої худоби рекомендувала використовувати для прогону худоби вулицю Гірську та не зловживати правом вигону худоби стежкою.

Кривською сільрадою було встановлено і зафіксовано, що відповідачі самовільно зайняли стежку, що використовується для вигону худоби, параметрами близько 100 м довжини і 4 м ширини. Відповідачі відмовляються виконувати будь-які вказівки для звільнення самовільно зайнятої дороги загального користування, тому усунення створених ними перешкод можливе лише судовим порядком.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили суд усунути їм перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки загального користування площею 0,0413 га відповідно до проведеної земельно-технічної експертизи шляхом знесення самовільно встановленої відповідачами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 огорожі та зобов'язання відповідачів не чинити в подальшому перешкод у доступі до вигону худоби на сільське пасовище.

Рішенням Тячівського районного суду від 08.12.2016 в уточненому позові відмовлено.

Позивачі рішення суду оскаржили, вважають його незаконним і необґрунтованим. Посилаються, зокрема, на те, що відповідач ОСОБА_9 протиправно виготовила технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 0,6642 га, частиною якої є прохід (дорога) для вигону худоби на пасовище. Фактично перешкоди, щодо усунення яких був пред'явлений позов, і надалі існують. Суд не дав належної оцінки доводам позивачів та наданим ними доказам і документам. Просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті пред'явлених вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах, представляє інтереси позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 і апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Пред'являючи позов до ОСОБА_8 і ОСОБА_9, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виходили з того, що діями відповідачів порушується їх право як мешканців с. Крива Тячівського району на користування пасовищем, оскільки відповідачі захопили територію, яка в заяві одночасно названа стежкою для вигону худоби на пасовище, дорогою загального користування і проходом (а.с. 2 т. 1, а.с. 38 т. 2), та обгородили її.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; обов'язок доказування позову лежить на позивачеві, який повинен належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст.ст. 10, 11, 57-60, ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Виходячи з підстав і предмету позову, наявності кількох відповідачів, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивачів про те, що конкретні винні дії, вчинені кожним з відповідачів у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення їх прав користування земельною ділянкою для випасу худоби (пасовищем), перешкоджають їм у доступі до пасовища та в його використанні за призначенням. При цьому, позивачам слід визначитись із тим, про що саме йдеться: про взаємопов'язані спільні дії відповідачів (сукупність пов'язаних дій), виникнення у них солідарної відповідальності за порушення прав позивачів, чи про конкретні дії кожного з відповідачів та індивідуальну відповідальність кожного з них за власні дії, що передбачає відповідну мотивацію позову та особливості доказування вимог. В будь-якому разі, позивачами мають бути зазначені, а в разі доведеності позову - підтверджені під час розгляду судом справи конкретні дії відповідачів, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивачів, враховуючи індивідуальність вини особи, яка порушила право, має бути встановлено, чи є дії кожного з відповідачів винними, а питання про їх відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого.

На обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися, зокрема, на рішення 19-ї сесії 6-го скликання Кривської сільської ради Тячівського району від 07.04.2014 № 272 «Про розгляд письмового звернення гр. ОСОБА_2, мешканки АДРЕСА_1, направленого Тячівською райдержадміністрацією до сільської ради» (а.с. 6 т. 1), і на Висновок від 29.01.2016 № 94 судової земельно-технічної експертизи, виконаної ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс-Закарпаття»» (а.с. 186-207 т. 1).

Встановлено, що рішенням Кривської сільської ради від 07.04.2014 № 272 було рекомендовано ОСОБА_9 і ОСОБА_8, мешканцям АДРЕСА_2, які є землевласниками та землекористувачами суміжних ділянок із стежкою, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території с. Крива, не встановлювати жодних перешкод для вигону худоби на пасовище (п. 1), а власникам великої рогатої худоби було рекомендовано використовувати шлях для вигону худоби на пасовище через вулицю Гірську, яка знаходиться поблизу, та не зловживати наданим правом користування стежкою для вигону худоби на пасовище (п. 2).

Поряд із цим, у справі наявні рішення Кривської сільської ради:

5-ї сесії 6-го скликання від 30.06.2011 № 85/03, яким надано ОСОБА_9 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні, в АДРЕСА_2 площею 0,67 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 52 т. 1);

6-ї сесії 6-го скликання від 11.11.2011 № 99/08, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та надано ОСОБА_9 у власність земельну ділянку в АДРЕСА_2, площею 0,6642 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 53 т. 1).

З Висновку від 29.01.2016 № 94 судової земельно-технічної експертизи, технічної документації на земельну ділянку, надану у власність ОСОБА_9, документів (державних актів на землю, інших матеріалів справи), якими обґрунтовувався позов, і матеріалами щодо оформлення прав власності та/або користування земельними ділянками, суміжними із ділянкою наданою ОСОБА_9 (а.с. 7, 9, 54-56, 105, 109 т. 1, а.с. 50, 51, 63-64, 103-107, 113-116 т. 2 та ін.) випливає і не спростовано позивачами, що:

земельна ділянка площею 0,6642 га по вул. Кубинця, 55 в с. Крива, що надана у власність ОСОБА_9, у місці розташування 0,0413 га, визначених експертним висновком, що їх позивачі вважають або стежкою для вигону худоби на пасовище, або дорогою загального користування, або проходом, межує із землями ОСОБА_11 (по лінії Г-Д) і землями ОСОБА_12 (по лінії Д-Е), а в іншій частині, яку відповідно до первісно пред'явлених вимог позивачі вважали місцем проходження шляху для прогону худоби, межує із землями ОСОБА_2 (лінія Е-Ж), землями ОСОБА_13 (лінія Ж-З), землями ОСОБА_14 (лінія З-И);

земельна ділянка площею 0,0413 га, щодо якої пред'явлено уточнені позовні вимоги, входить до площі і знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,6642 га, наданої у власність ОСОБА_9;

у документації щодо земельної ділянки площею 0,6642 га, наданої у власність ОСОБА_9, немає даних про встановлення обмежень у її використанні, обтяжень, сервітутів тощо, зокрема, щодо використання частини ділянки для прогону худоби на пасовище, така частина ділянки в документації, відповідні лінійні параметри не зафіксовані.

Таким чином, земельна ділянка, щодо якої 11.11.2011 була затверджена відповідна технічна документація із землеустрою і яка була надана у власність ОСОБА_9, по лінії Г-Д-Е-Ж-З-И межує із земельними ділянками, що перебувають у власності або в користуванні інших фізичних осіб і не має зафіксованих у документах обмежень, обтяжень щодо її використання. Рішення Кривської сільської ради від 11.11.2011 № 99/08 не оспорювалося, є чинним і як таке підлягає виконанню (ст.ст. 140, 143-146 Конституції України, ст.ст. 10, 25, ст. 26 ч. 1 п. 34, ст.ст. 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), тому підлягало врахуванню під час прийняття радою інших рішень із питань землекористування.

Наявна в справі копія схеми із технічної документації щодо земельної ділянки, наданої ОСОБА_9 (а.с. 105 т. 1), складена з урахуванням акту обстеження земельних ділянок від 10.06.2014, на якій сільським головою ОСОБА_15 і землевпорядником Кривської сільської ради ОСОБА_16 без зазначення дати зроблено запис: «частина земельної ділянки загального користування - стежка, яка веде до пасовища в ур. «Осуй» на території сільської ради орієнтовно розміром 100 м - довжина, 4 м - ширина», а також схема земельної ділянки ОСОБА_9, виготовлена ТОВ «Софія-Проект» у 2015 році, де позначено «проїзд» у межах цієї земельної ділянки ОСОБА_9 як «землі державної форми власності», проте, без лінійних параметрів, не мають значення як докази в справі (а.с. 109 т. 1). По-перше, у справі немає даних, які б вказували на прийняття сільрадою рішення про визначення на місцевості встановленим законодавством порядком дороги загального користування, вулиці, польової дороги, проїзду, доріжки, проходу для прогону худоби чи іншої лінійної інженерної споруди (комплексу споруд) із конкретно визначеними параметрами, відображення відповідного об'єкта в технічній документації щодо території населеного пункту. Тобто, відсутні відомості та дані, наявність яких передбачається Законами України «Про планування і забудову територій», «Про автомобільні дороги», «Про будівельні норми», Державними будівельними нормами «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (ДБН 360-92**) та іншими актами законодавства. По-друге, вищевказані схеми не містять конкретних даних, тому не співвідносяться з матеріалами справи. По-третє, ані ці схеми, ані позиція позивачів не є точними і конкретними щодо того, про який саме об'єкт ідеться: дорогу загального користування, стежку, прохід чи проїзд, відповідні вади має і експертний висновок, конкретні перешкоди, на наявність яких посилалися позивачі, та їх параметри (характер перешкод, час їх виникнення, точне місце розташування, лінійні параметри), не встановлені, оскільки самі лиш фотоілюстрації належними доказами з цих питань не можуть бути визнані. Тобто, по суті не є визначеним предмет позову. По-четверте, указані схеми не відповідають вимогам ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України щодо належності та допустимості письмових доказів, оскільки не мають дати вчинення, необхідних реквізитів, не є доказами, одержаними у встановленому законом порядку, і є недопустимими в доказуванні припущеннями, а не належними засобами доказування.

Зрештою, зважаючи на встановлене в справі, беручи до уваги наявні докази, матеріали і предмет позову у взаємозв'язку, зокрема, те, що поставлено питання про фактичне позбавлення ОСОБА_9 прав на частину земельної ділянки, яка сільською радою надана їй у власність, або про обмеження таких прав при тому, що у відповідній частині ця ділянка межує із земельними ділянками саме фізичних осіб, не можна вважати належно визначеною позицію позивачів щодо того, хто саме із суміжних землекористувачів (землевласників), в якій мірі та в який спосіб повинен відповідати перед позивачами за порушення їх прав, хто має бути залучений до участі в справі, позаяк встановлення проханого шляху для прогону худоби у місці проходження меж між ділянками матиме наслідки для суміжних землекористувачів (землевласників).

Крім того, за змістом правової позиції позивачів у справі та Кривської сільської ради - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів йдеться про самовільне захоплення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 спірної дороги, проходу чи стежки, створення ними перешкод для позивачів, тоді як саме ця рада у відповідних параметрах надала землю ОСОБА_9, а позиція щодо захоплення землі та вчинення перешкод виникла значно пізніше. Позивачі не визначалися із тим, чиї власне дії призвели до виникнення спору і чи повинні лише ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (у разі доведеності їх вини) відповідати за порушення прав позивачів, якщо таке має місце. Насамкінець, позивачі по суті діють в інтересах також і Кривської сільради, тоді як вона їх на це не уповноважувала, а сама вимог щодо права власності чи користування належною територіальній громаді землею не пред'являла.

Постановою Тячівського районного суду від 27.10.2016, що набрала законної сили 22.11.2016, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_9 до Кривської сільської ради Тячівського району про визнання дій протиправними та визнання нечинним і скасування рішення органу місцевого самоврядування визнано протиправним і скасовано пункт 1 рішення Кривської сільської ради Тячівського району від 07.04.2014 № 272 «Про розгляд письмового звернення гр. ОСОБА_2, мешканки АДРЕСА_1, направленого Тячівською райдержадміністрацією до сільської ради» (а.с. 187-192 т. 3). Тож підстава позову у вигляді відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яке і до цього мало щодо ОСОБА_9 рекомендаційний характер і водночас не враховувало попередні рішення ради, перестала існувати.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість та недоведеність позову. Правова позиція позивачів є невизначеною та суперечливою, не враховує дійсних обставин справи та реальних фактів і дій відповідних суб'єктів. Хоча ОСОБА_9 і не оформила наразі право власності на землю, проте, є землекористувачем (має речове право на чуже майно) і має законний цивільний інтерес щодо набуття її у власність та оформлення цього права на ділянку, стосовно якої прийнято рішення про надання у власність, такі право та інтерес підлягають захисту аналогічно до захисту права власності. Доказів, які б вказували на вчинення певних протиправних дій конкретно кожним з відповідачів, на доведеність індивідуальної вини, як і доказів, які б свідчили про їх солідарну відповідальність за порушення прав позивачів, у справі немає. Якщо ОСОБА_9 є землекористувачем відповідної ділянки і вправі оформити її у власність, то даних про наявність щодо цієї ділянки прав у ОСОБА_8, належних доказів, які б пов'язували саме його із конкретними діями на шкоду позивачам, із вчиненням саме ним конкретних перешкод позивачам, немає. Серед іншого, позивачі не довели й те, що обраний ними спосіб захисту прав, якщо такі порушуються, є єдино можливим засобом, яким може бути забезпечено прогін худоби на пасовище. Суд правильно виходив із необхідності захисту права землекористування відповідача ОСОБА_9 і правильно застосував норми ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 316-319, 321, Глави 29, ст. 396 ЦК України, ст.ст. 95, 152, 153, 158 ЗК України та інші норми законодавства.

Відтак, з урахуванням ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 308 цього Кодексу апеляцію, яка правильності по суті, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовує, слід відхилити, рішення суду - залишити без змін. Разом із цим, за наявності для того підстав у контексті реалізації відповідних прав, особа, права якої порушуються, не позбавлена можливості діяти на захист своїх прав та інтересів шляхом пред'явлення, зокрема, негаторного позову.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити, рішення Тячівського районного суду від 8 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді