Справа № 505/608/17
Провадження № 2/505/834/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП "Подільський міський ринок" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Подільської міської ради і директор КП "Подільський міський ринок" ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 звернулась 15.03.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що з 25.04.2012 року вона працювала на КП «Подільський міський ринок» бухгалтером.

21.01.2016 року її було звільнено з посади бухгалтера КП «Подільський міський ринок», у звязку із скороченням штату працівників, згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати в КП «Подільський міський ринок» вона вважає, що має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Виходячи з цього, вона має переважне перед ними право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли.

У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку.

На день предявлення позову до суду вона перебувала у вимушеному прогулі, з 21.01.2017 року по 15.03.2017 року. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на її користь заробітну плату.

Позивачка просила суд поновити її на роботі КП «Подільського міського ринку» на посаду бухгалтера; стягнути з КП «Подільського міського ринку» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також поновити їй строк на звернення до суду з вказаним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у попередніх судових засіданнях підтримували заявлені позовні вимоги.

У судове засідання від 21.08.2017 року ОСОБА_1 та її представники за довіреністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зявились.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні від 21.08.2017 року в чергове просив про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що позивачка ОСОБА_1 хворіє, а інші її представники знаходяться у відрядженні.

Проте, доказів хвороби позивачки та її перебування на лікарняному, а також доказів перебування інших представників у відрядженні, суду надано не було.

Крім того, суд звертає увагу, що судове засідання, яке було призначене на 21.07.2017 року, вже було відкладено на іншу дату (07.08.2017 року) за клопотання представника позивачки ОСОБА_3 у звязку з тим, що він не зміг зустрітись з позивачкою для узгодження позиції по справі. 07.08.2017 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_5 справу знову було відкладено на 21.08.2017 року у звязку з тим, що позивачка є інвалідом другої групи і за великої спеки не змогла зявитись у судове засідання.

Представник відповідача заперечував проти чергового відкладення розгляду справи, у звязку з необґрунтованістю клопотання сторони позивача та закінченням передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз'яснено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Пунктом 36 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 р. №2 передбачено, що суди повинні здійснювати підготовку цивільних справ до судового розгляду та розглядати їх протягом розумного строку, який у кожній конкретній справі з урахуванням справедливого і своєчасного їх розгляду визначається: складністю справи; поведінкою заявника; процесуальними діями суду, але не більше строку, визначеного частиною першою статті 157 ЦПК

При таких обставинах, з урахуванням присутності у судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_3, та закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи, суд вважає за неможливе чергове відладення розгляду справи на іншу дату.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник КП "Подільський міський ринок" адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав. Надав письмові заперечення проти позову, де вказував, що підстав для поновлення позивачці строку на звернення до суду немає. Доводи позивачки про необхідність надання їй переваг як фахівцю-бухгалтеру під час звільнення з роботи не підтверджуються фактичними обставинами справи. Адже позивачка як під час влаштування на роботу так і в подальшому не надавала відповідачу документів які б свідчили про наявність у неї освіти за спеціальністю, хоча вона і має певний досвід роботи на посаді завідуючої магазином де робота була повязана із обліком та рухом матеріальних цінностей. Відповідно до особової картки позивачки освіта вища, закінчила Одеський сільськогосподарський інститут за спеціальністю зооінженер. Щодо продуктивності праці, то у 2016 році у звязку із незадовільним виконанням покладених на позивачку обовязків було перерозподілено обовязки та коло обовязків позивачки було зменшене. Також вказував, що нормативними актами не обмежуються повноваження керівника підприємства щодо питань скорочення штату. У звязку з вищенаведеним, просив застосувати наслідки пропущення строку звернення із позовом визначеним статтею 233 КЗпП України та в задоволенні позовних вимог відмовити у звязку із пропуском строків позовної давності та безпідставністю позовних вимог.

Директор КП "Подільський міський ринок" ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої з вимогами позову не погоджується, вважає їх безпідставними та просила відмовити у задоволенні позову. Також просила розглянути справу у її відсутність.

Представник виконавчого комітету Подільської міської ради у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заперечень до позову або заяв про розгляд справи за відсутності представника не надавав.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.04.2012 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера до КП "Подільський міський ринок".

Наказом директора КП "Подільський міський ринок" №4 від 20.01.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади бухгалтера за ч.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

Підставами для звільнення ОСОБА_1 були вказані: наказ по підприємству від 20.11.2016 року №53 «Про скорочення посади бухгалтера»; сплив строку попередження працівника про звільнення; у звязку з відсутністю вакансій на підприємстві ОСОБА_1 не пропонувалось працевлаштування на підприємстві.

Позивачка вважає своє звільнення незаконним, таким, що порушує її права та стверджує про своє переважне право на залишення на роботі, що до уваги відповідачем взято не було.

Частиною 3 ст. 64 ГК України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з абзацом 4 частини 2 Колективного договору КП "Котовський міський ринок" на 2016 рік, працівників може бути звільнено з підприємства у разі змін в організації виробництва, при скороченні чисельності або штату. У цих випадках адміністрація персонально попереджує їх про майбутнє звільнення не пізніше, ніж за два місяці. При цьому підприємство надає працівнику іншу роботу за спеціальністю, а в разі неможливості цього або відмови працівника від запропонованої посади останній працевлаштовується самостійно.

КП "Подільський міський ринок" було повідомлено бухгалтера ОСОБА_1 згідно із ст.49-2 КЗпП, що у звязку зі зменшенням обєму робіт щодо бухгалтерського обліку, згідно наказу №53 від 20.11.2016 року скорочено посаду бухгалтера підприємства з 21.01.2017 року.

ОСОБА_1 відмовилась від підпису у повідомленні, у присутності касира ОСОБА_7, головного бухгалтера ОСОБА_8, юриста Осадчого В. Г., про що було складено відповідний акт від 20.11.2016 року.

Таким чином, позивачка з дотриманням порядку, встановленого у ст. 49-2 КЗпП України була повідомлена про прийдешнє звільнення.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно довідки КП "Подільський міський ринок" №23 від 29.04.2017 року, на момент звільнення ОСОБА_1 (з 21.11.2016 року по 20.01.2017 рік) вакантних посад не було. Профспілкової організації на КП "Подільський міський ринок" не має.

Так, у штатних розкладах робітників КП «Інвентаризатор» до 01 червня 2016 року була передбачена одна посада головного бухгалтера та одна посада бухгалтера.

У штатному розкладі робітників КП «Інвентаризатор» з 21 листопада 2016 року виключено посаду бухгалтера, та передбачена одна посада головного бухгалтера.

Вільних вакансій на момент звільнення позивача з займаної посади які б відповідали її кваліфікації, спеціальності, посаді, у КП "Подільський міський ринок" не було.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Щодо тверджень позивачки про її право на переважне залишення на роботі, суд зазначає таке.

Згідно з особовою карткою ОСОБА_1, заведеною КП "Подільський міський ринок", вона має вищу освіту, закінчила Одеський сільськогосподарський інститут за спеціальністю зооінженер; загальний стає роботи 15.08.1985 рік - 22.11.2010 рік; її останнє місце роботи ТОВ «Бестбір» на посаді завідуючої магазином.

Згідно з особовою карткою ОСОБА_8, заведеною КП "Подільський міський ринок", вона має середню спеціальну освіту, закінчила Ананьївський сільськогосподарський технікум за спеціальністю бухгалтер; загальний стає роботи 40 років, безперервний стаж роботи 40 років; її останнє місце роботи КП «Інвентаризатор» на посаді старшого бухгалтера.

Згідно з довідкою КП "Подільський міський ринок", відповідно до трудової книжки БТ-І №0213193 ОСОБА_8, вона почала працювати бухгалтером з 30.07.1976 року, з 09.02.1982 року старшим бухгалтером (на правах головного), з 01.07.1985 року головним бухгалтером.

Таким чином, ОСОБА_8 у порівнянні з позивачкою, є працівником з більш високою кваліфікацією, має освіту за спеціальністю, має безперервний трудовий стаж на протязі 40 років. Тож суд дійшов висновку про те, що позивачка не наділена переважним правом на залишення на роботі.

Крім цього як свідчить з матеріалів справи скорочувалась саме посада бухгалтера, а не головного бухгалтера, а інших посад бухгалтерів відповідач не мав.

Враховуючи викладене, те, що у відповідача дійсно відбулося реальне скорочення штату, позивач була завчасно попереджена про майбутнє звільнення, вільних вакансій на момент звільнення позивача з займаної посади які б відповідали її кваліфікації, спеціальності, посаді, у КП "Подільський міський ринок" не було, суд приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось відповідно до закону, а тому і не має підстав для її поновлення на роботі та стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Також судом не може бути задоволено клопотання позивачки про поновлення їй місячного строку на право звернення до суду з цим позовом, оскільки поважних причин пропуску цього строку нею не наведено.

Керуючись ст.ст. 10,60,88, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КП "Подільський міський ринок" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я