Справа № 128/2791/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 з викликом заінтересованої особи Вінницької районної державної нотаріальної контори про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про смерть виданого виконавчим комітетом Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько заявниці батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшло домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2, дане домоволодіння належало колгоспному двору, головою якого був покійний ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого виконкомом Лаврівської сільської ради народних депутатів 11.07.1989 року на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року. У свідоцтві про право власності на домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1, головою колгоспного двору зазначений батько заявниці ОСОБА_2, однак, по-батькові помилково зазначений як «ОСОБА_2». Згідно свідоцтва про одруження виданого Лаврівською селищною радою, актовий запис № 4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.02.1947 року уклали шлюб, від якого народилась заявниця - їх донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Її дівоче прізвище «ОСОБА_4» було змінено на «ОСОБА_4» на підставі свідоцтва про шлюб. В належному заявниці свідоцтві про народження батько також зазначений як «ОСОБА_2». У відповідності до копій витягів з погосподарської книги головою колгоспного двору, якому належить домоволодіння, що розташовано в АДРЕСА_2 дійсно був померлий батько заявниці - ОСОБА_2. Згідно довідки виконкому Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 362 від 09.06.2016 року в домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після смерті ОСОБА_2 заявниця звернулась до Вінницькі районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняті спадщини. Однак оформити спадщину на зазначене майно не має можливості, оскільки в згаданому свідоцтві про право власності не вірно зазначено по-батькові її батька.

В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність.

Заявник ОСОБА_1 та її представник на підставі угоди ОСОБА_5 вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить задоволити та винести рішення по справі.

Представник заінтересованої особи Вінницької районної державної нотаріальної контори покладаються на розсуд суду, просять справу розглядати у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер спадкодавець ОСОБА_2 в м. Вінниця, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про одруження виданого Лаврівською селищною радою, актовий запис № 4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 06.02.1947 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3

В період спільного проживання у подружжя народилась донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого батько вказаний як «ОСОБА_2». (а.с.15).

В подальшому дівоче прізвище «ОСОБА_4» було змінено на «ОСОБА_4», в зв'язку з укладенням шлюбу 22.08.1971 року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого виконкомом Лаврівської сільської ради народних депутатів 11.07.1989 року на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року, власником домоволодіння - головою колгоспного двору вказаний ОСОБА_6 (а.с.5). У свідоцтві про право власності на домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1, головою колгоспного двору зазначений батько заявниці ОСОБА_2, однак, по-батькові помилково зазначений як «ОСОБА_2», а не «ОСОБА_2».

Як вбачається з висновку про реєстрацію будинковолодіння від 19.05.1988 року, власником також вказано «ОСОБА_2», а не «ОСОБА_2» (а.с.6).

Згідно довідки виконкому Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 362 від 09.06.2016 року в домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та інші члени родини (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_2 заявниця ОСОБА_7 звернулась до Вінницькі районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняті спадщини, однак оформити спадщину на зазначене майно не має можливості, оскільки в згаданому свідоцтві про право власності не вірно зазначено по-батькові її батька, що підтверджується копією листа з нотконтори від 05.07.2016 року за вих. № 1695/02-17 (а.с.14).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Врахувавши те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності правоустановчого документу, а саме свідоцтва НОМЕР_1 від 11.07.1989 року на право власності на домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року ОСОБА_2, а його встановлення має юридичне значення для заявника, з метою забезпечення реалізації її права на оформлення спадщини, які підлягають судовому захисту, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного та керуючись 15, 30, 60, 61, 214, 215, 223, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву - задоволити.

Встановити факт належності правоустановчого документу, а саме свідоцтва НОМЕР_1 від 11.07.1989 року на право власності на домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області.

Суддя І.А. Ганкіна