Справа № 282/79/17
Провадження № 2/282/58/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді: П.І. Гуцала

при секретарі судових засідань: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

за участю представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що 29 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 149 000,00 грн. Згідно умов договору Банк надає позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит згідно умов договору.

29 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, укладено договір іпотеки згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно земельну ділянку площею 0,2376 га., та житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться на даній земельній ділянці в с. Н.Любар, вул. Бердичівська, 72 Любарського району.

17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 49 про відступлення права грошової вимоги за договором надання споживчого кредиту № 0.

24 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договором факторингу № 49 від 17.11.2016 року згідно якого ТОВ «УФК» набуло усі права вимоги за договором іпотеки від 29.01.2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Станом на теперішній час у звязку із неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту № 0 сума заборгованості ОСОБА_4, становить 447 190, 72.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд ухвалити рішення яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, за договором надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідача судові витрати повязані зі сплатою судового збору.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у звязку з тим, що на будинок власником якого є відповідач накладені арешти, а також просив застосувати строк позовної давності стосовно нарахувань по відсоткам та пені.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

29 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно умов договору Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті, гривня України в сумі 149 000, 00 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах згідно умов договору.

29 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки. Предмет іпотеки: земельна ділянка площею 0,2376 га., та житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться на даній земельній ділянці за адресо.: Житомирська область, Любарський район, село Новий Любар, вул. Бердичівська, 72 та належить іпотекодавцю.

17 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір факторингу № 49. Згідно умов договору до ТОВ «Українська факторингова компанія» перейшло право вимоги за договором № 0 від 29.01.2008 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

17 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договором забезпечення до договору Факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року. Згідно умов договору клієнт відступає фактору, а фактор набуває усі права вимоги за договором забезпечення, перелік яких наведено у розділі 4 цього договору. У додатку № 1 до даного договору наявний договір № 0 від 29.01.2008 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 87852971 від 24.05.2017 року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Любарський район, село Новий Любар, вулиця Бердичівська, 72 власником якого є ОСОБА_4 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33293792, 10.08.2012, Відділ ДВС Любарського РУЮ.

Згідно виписки за кредитним договором ОСОБА_4 за період з 29.01.2008 року по 24.11.2016 року вбачається: кредит на суму 297 400, 77 грн.

За змістом ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Згідно розділу 4 договору іпотеки іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Згідно розділу 5 договору іпотеки сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотеко держателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими

наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Дані правові позиції викладені в постановах Верховного суду України від 14 вересня 2016 року у справі за № 6-1219 цс16 та від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16.

В даному ж випадку, позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» не було надіслано відповідачеві письмової вимоги про виконання порушеного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи те, що у судовому засіданні встановлено, що позивач не реалізував способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності за наявності відповідного застереження у договорі, а саме, не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на майно, яке зазначене у договорі іпотеки, про що вказує відсутність відмови державного реєстратора в державній реєстрації нерухомого майна за позивачем, суд приходить до висновку про передчасність звернення позивача до суду із позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки та про відсутність на момент розгляду справи законних підстав для задоволення даного позову.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 33, 35, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості на предмет іпотеки відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гуцал П.І.