Справа № 372/2803/17
Провадження № 2-1533/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою. Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2012 року між сторонами було укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США терміном на два роки. Станом на момент звернення позивача до суду сума позики відповідачем не повернута. В позовних вимогах позивач просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 130094,79 грн., загальну суму процентів від суми позики за користування грошима за період з 18.09.2012 до 17.09.2014 року (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), суму процентів за період прострочення боргу (3 % відповідно до ст.. 625 ЦК України) в розмірі 14524 грн. 56 коп., 148507 грн. 63 коп. інфляційне збільшення суми боргу та сплачену суму судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів наявність будь-яких боргових зобовязань, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також просила справу розглянути без неї.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США терміном на два роки. Укладання договору позики підтверджується розпискою відповідача по справі від 17.09.2012 року.

Позивач виконав зобов'язання за договором позики, та надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 5000 доларів США. У встановлений термін відповідач позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обовязки встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно із положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів.

Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду та розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушує законні права та інтереси позивача. В своїх запереченнях відповідач посилається на наявність в матеріалах справи лише копії розписки, що не є належним та допустимим доказом, також зазначає, що неможливо ідентифікувати саме відповідача у цих відносинах. Суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення протиправних дій з боку відповідача. За результатами цієї заяви є висновок начальника Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 11.07.2017 року щодо зясування обставин наявних правовідносин між сторонами. Як встановлено із пояснень відповідача, які вона надала 11.07.2017 року, вона дійсно отримала кошти 17.09.2012 року в розмірі 5000 доларів США від позивача та зобовязувалась повернути їх через два роки. Однак, у звязку із скрутним фінансовим становищем повернути кошти не змогла.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача суми позики, трьох процентів річних від простроченої суми позики за прострочення виконання грошового зобовязання та суму інфляційних збитків, встановленого індексу інфляції є обґрунтованими та доведеними наявними в справі доказами, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує права позивача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою в розмірі 40589,19 гривень, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки стягнення відсотків за користування позикою сторонами не було встановлено, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, станом на 13.09.2017 року сума боргу відповідача за договором позики від 17.09.2014 року, складає згідно із курсом НБУ на момент звернення до суду 130094,79 гривень сума основного боргу, три відсотки річних від суми боргу в розмірі 11665,86 гривень та сума боргу інфляційних збитків, встановленого індексу інфляції у розмірі 113194,17 гривень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 23, 534, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1167 ЦК України, статтями 19, 78, 81,141, 260, 263, 264, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (08723, Київська область, Обухівський район, с. Щербанівка, вул. Гагаріна, 10, паспорт серії МО № 530854, виданий 18.04.1998 року Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області) на користь ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, паспорт серії ТТ № 342601, виданий 02.06.2016 року Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві) суму боргу за договором позики в розмірі 254 954 (двісті пятдесят чотири тисячі девятсот пятдесят чотири) грн. 82 коп., з яких 130094,79 грн. основна сума боргу, 11 665,86 грн. 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, 113 194,17 грн. інфляційне збільшення суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів від суми позики, а також іншої чати 3% річних та інфляційних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 549,55 грн. В іншій частині судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Київської області з урахуванням статей 354-356 ЦПК України.

Суддя Болобан В.Г.