Справа № 428/2633/16-ц
Провадження №2/428/389/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Рочевій М.О., Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та судові витрати ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи дані вимоги тим , що у квітні 2015р. до позивача ОСОБА_1 звернувся її знайомий ОСОБА_4 з проханням позичити йому грошові кошти для погашення кредитів своєї дружини ОСОБА_3. 28.04.2015р. позивач ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 6300 доларів США, про що останній написав розписку, в якій вказав, що зобовязується повернути позику у строк до 25.05.2020р. по 100 доларів США до 25 числа кожного місяця. На даний момент сума боргу складає 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.). 27.08.2015р. ОСОБА_4 помер, про що позивач ОСОБА_1 дізналась на початку вересня 2015р.. Спадкоємицею його майна є його дружина відповідач ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, однак відмовляється виконувати зобовязання свого померлого чоловіка. 10.12.2015р. позивач ОСОБА_1 направила на адресу відповідача ОСОБА_3 письмову вимогу повернути борг, проте відповідач ОСОБА_3 не відповіла на цю вимогу. Тому, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у розмірі 103290 грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона працювала з ОСОБА_4 у одному магазині «Європейський», який розташований по пр. Хіміків у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Вони були знайомі давно, просто спілкувались. 22.02.2014р. вона позичила ОСОБА_4 2000 доларів США, 04.05.2014р. 1000 доларів США та 21.05.2014р. 1000 доларів США, які він обіцяв повернути до кінця травня 2014р.. Усього вона позичила ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США. Однак, внаслідок проведення активної фази АТО на території Луганської області усі вимушені були виїхати з м. Сєвєродонецьк. Повернувшись додому та побачивши ОСОБА_4, ОСОБА_1 попросила ОСОБА_4 написати розписку про одержані грошові кошти. 28.04.2015р. ОСОБА_4 власноруч написав ОСОБА_1 розписку про позичені грошові кошти, саме у цей день вона не передавала йому вказані у розписці грошові кошти, а позичала їх частинами у 2014р.. ОСОБА_4 визнавав свій борг перед нею та віддавав поступово позичені грошові кошти. 27.08.2015р. ОСОБА_4 помер. Оскільки вона особисто знає ОСОБА_3, то вважає, що саме вона має бути відповідачем у даній справі. Вона зверталась до ОСОБА_3 з вимогою повернути борг померлого ОСОБА_4, проте ОСОБА_3 відмовилась погасити відразу борг, а запропонувала погашати частинами по 100 доларів США кожного місяця. Їй відомо, що ОСОБА_3 мешкала з померлим за однією адресою. Їй не відомо на які потреби ОСОБА_4 позичав у неї грошові кошти, однак знає, що у ОСОБА_4 було дві машини у кредиті. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у розмірі 103290 грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що зі своїм чоловіком ОСОБА_4, померлим 27.08.2015р., вони перебували у складних відносинах, мали роздільний бюджет. Про позику ОСОБА_4 їй нічого невідомо, своєї згоди вона не надавала та не була присутньою при написанні ОСОБА_4 розписки про позику від ОСОБА_1, а тому вона не вважає цю розписку належним доказом по справі. З ОСОБА_4 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Місце реєстрації вони мали різні. Спільного майна вони не мали. Автомобілі забрав банк за борги. Квартира, що належала її померлому чоловіку, наразі належить їй, вартість квартири їй невідома. Грошову вимогу «Альфа-банк», як кредитора її померлого чоловіка, вона погасила.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Нарахування платежів після смерті позичальника не відповідає чинному цивільному законодавству (зокрема, ст.608 ЦК України), оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобовязання. Крім того, згідно п.32 ППВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до ст.ст. 1282, 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

З аналізу норм ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки від 28.04.2015р., ОСОБА_4, 09.09.1959р.н., надав дану розписку ОСОБА_1, 26.03.1952р.н., про те, що він отримав у позику грошові кошти у розмірі 6300 доларів США та зобовязується повернути позику до 25.05.2020р.. Зобовязується віддавати не менше 100 доларів США на місяць до 25 числа кожного місяця. Відповідно до матеріалів спадкової справи Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори за №651/2015 після смерті ОСОБА_4, померлого 27.08.2015р. вбачається, що ОСОБА_4 помер 27.08.2015р. у м. Сєвєродонецьк Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЕД №479156, виданого 27.08.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №1792. Відповідно до копії заяви ОСОБА_3 від 16.09.2015р. №1173, остання звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття всієї спадщини по закону після смерті 27.08.2015р. свого чоловіка ОСОБА_4. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.02.2017р. державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстр №2-184, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4, 1959р.н., є його дружина ОСОБА_3, 1966р.н., і.н. НОМЕР_1. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином , судом було встановлено , що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлим 27.08.2015р., був укладений договір позики від 28.04.2015р. , відповідно до якого ОСОБА_4 позичив у позивача ОСОБА_1 під розписку 6300 доларів США., які зобовязаний був повернути до 25.05.2020р. частинами у розмірі не менш 100 доларів США до 25 числа кожного місяця. З пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що грошові кошти були нею передані ОСОБА_4 22.02.2014р., 04.05.2014р. та 21.05.2014р. у загальному розмірі 7000 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 16.11.2014р. здійснював щомісячно погашення суми боргу за позикою. 27.08.2015р. ОСОБА_4 помер, спадкоємицею його майна є відповідач ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, що складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. А тому, з урахуванням положення статті 1282 ЦК України, відповідач ОСОБА_4 є боржником перед кредитором - позивачем ОСОБА_1 у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Позивач ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 з вимогою щодо повернення суми позики, однак до теперішнього часу відповідачем ОСОБА_3 не погашено суму боргу в розмірі 4000 доларів США, що по курсу НБУ на 25.07.2017р. складає 103290грн., тому , суд вважає за можливе позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики у розмірі 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.).

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 552грн., сплата якого документально підтверджена квитанцією в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України , ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049, 1218, 1231, 1282, 1281 ЦК України , суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у розмірі 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та судових витрат, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, 07.08.1966р.н., і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 26.03.1952р.н., і.н. НОМЕР_2, суму боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлим 27.08.2015р., у розмірі 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та суму сплаченого судового збору по справі в розмірі 552грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя