Номер провадження: 22-ц/785/8873/17
Номер справи місцевого суду: 2/1522/7661/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2017 року про відмову в заміні стягувача за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

29 квітня 2011 року ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» звернулось з позовом до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитом, в якій просить стягнути з них солідарно на користь банку заборгованість з кредитним договором в сумі 1090418, 27 грн, а також суму державного мита в розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. ( т.1, а.с.3-6).

09 грудня 2011 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_5 надійшла зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору недійсним, в якій просить суд визнати недійсним кредитний договір та відшкодувати за рахунок банку понесені судові витрати (т.1,а.с.109-111). Також було подано клопотання про застосування строків позовної давності, в якій просить відмовити у задоволені позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності (т.1, а.с.112).

30 січня 2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було вирішено позовну заяву ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки залишити без розгляду (т.1 а.с.260). Рішенням того ж дня було вирішено позов ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором задовольнити частково (т.1 а.с.261-264).

Не погоджуючись з вказаним рішенням та ухвалою, представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, (т.1,а.с. 271-274). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з відповідачів заборгованість в сумі 941083, 49 грн (т.1,а.с. 321-274). Ухвалою суду апеляційної інстанції ухвалу про залишення позову без розгляду було скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 325-327).

Ухвалою від 25 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було залишено без розгляду (т. 1, а.с. 352), яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року була скасована, а справа направлена до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду (т.1,а.с. 380).

25 листопада 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 Д,Б., ОСОБА_6 до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» було вирішено відмовити (т.2, а.с. 46-50).

19 липня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулися до суду з заявою про заміну стягувача (т. 2, а.с. 54).

28 серпня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було вирішено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача на його правонаступника - відмовити. (т.2,а.с. 82-84).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ОСОБА_2 25 жовтня 2017 року засобами поштового звязку була направлена апеляційна скарга. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2017 року та постановити нову, якою задовольнити заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача, змінивши стягувача з ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» на ТОВ «ФК «довіра та кредит» (т.2, а.с. 92-93). Окрім цього, апелянтом була подана заява про поновлення строку апеляційного оскарження.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні поданої заяви про заміну сторони у справі суд першої інстанції виходив з буквального тлумачення поданої заяви, та відмовив в задоволенні заяви виходячи з того, що після закінчення судового провадження заміна сторони її правонаступником можлива лише на стадії виконавчого провадження (т.2, а.с. 83). Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано правову позицію ВСУ, висловлену в постанові від 20 листопада 2013 року по справі №6-122 цс 13, в якій, зокрема, вказано на те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. В іншому випадку сторона позбавляється права на примусове виконання рішення суду, в тому числі на отримання виконавчого листа, а сама отримана ним вимога не забезпечується жодним чином. При тому, що права на звернення до суду з відповідним позовом вона не має, оскільки стягнення за відповідною правової підставою вже було проведено на користь її правопопередника. Між тим, як зазначалось в доктрині, заміна учасників правовідношення, зокрема заміна особи в зобовязанні, може привести к процесуальному правонаступництву та іншим процесуальним наслідкам. При цьому процесуальне правонаступництво може бути наслідком як універсального правонаступництва громадян або юридичних осіб, так і сингулярного у разі переуступки вимоги і переведення боргу (ОСОБА_7 Правопреемство по советскому гражданскому праву. М.: Госюриздат, 1962. 162 с.). Таким чином, підхід, що передача прав іншій особі за договором відступлення права вимоги не є правонаступництвом, є спірним. Звертає на себе увагу також та обставина, що ст. 512 ЦК України, яка дифференціює підстави для заміни особи в зобовязальному правовідношенні використовує термін правонаступництво виключно у випадку смерті фізичної особи або припинення юридичної особи. Водночас інші перераховані в цій статті підстави також мають наслідком правонаступництво, обсяг якого може дифференціюватися в залежності від самої підстави. Крім того, при вирішенні питання правонаступництва як такого, слід приймати до уваги, що термін «правонаступництво» в ЦК України використовується як в широкому (наприклад, ст. 1205 ЦК України), так і вузькому значеннях відносно юридичних осіб (наприклад, ст.ст. 104, 107, 147, 178, 249 ЦК України), а також відносно речових (ст. 344 ЦК України) і зобовязальних відносин (ст.ст. 730, 758, 770, 814, 990, 995, 1141 ЦК України). На думку колегії суддів, вирішуючи питання про заміну сторони в виконавчому провадженні, необхідно виходити з того, що стаття 378 ЦПК України, що була чинна на момент постановлення оскаржуваної ухвали, є загальною, а для моделювання її застосування необхідно враховувати спеціальний закон Закон України «Про виконавче провадження», який передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. При цьому, оскільки вказаний закон регламентує процедурну діяльність державного виконавця, то буквальне його тлумачення може привести до висновку, що йдеться виключно про сторону виконавчого провадження за заявою якої або у відношенні якої відкривалось виконавче провадження. Реалізація зазначеного положення на практиці призведе до того, що якщо фізична особа, яка була стороною виконавчого провадження померла, то його правонаступник повинен звернутися до державного виконавця з відповідною заявою, оскільки безпосереднього права на звернення до суду, при буквальному тлумаченні закону, він не має. Такі процедурні обмеження протирічать практиці Європейського суду та можуть кваліфікуватися як обмеження права на доступ до суду, та домінантом процесуальної форми над матеріальною діяльністю. При цьому використання законодавцем займенника «її» в диспозиції статті, на нашу думку, свідчать про вказівку на особу правонаступника. На вказані обставини зверталась увагу судів в інформаційному листі Одеської області щодо застосування ст. 378 ЦПК України № 12-07/13 від 25.11.2013 року. Крім того наступний розвиток процесуального законодавства призвів до необхідності внести зміни до ЦПК України, та зокрема прямо вказати в ч. 5 ст. 442 ЦПК України про можливість здійснення такої заміни до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно прийняте судом першої інстанції процесуальне рішення скасуванню з прийняттям нового процесуального рішення по суті поданої заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2017 року про відмову в заміні стягувача скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити.

Замінити стягувача ПАТ «ОСОБА_3 банк ОСОБА_4» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні за виконавчим листом по цивільній справі № 2/1522/7661/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови виготовлено 28 грудня 2017 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

21.12.2017 року м. Одеса