справа № 179/132/17
провадження № 2/179/950/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що у 09 лютого 2014 року позивач надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 35 000 грн., які вона зобовязалася повернути до 09 листопада 2014 року, про що було складено відповідну боргову розписку. Також факт отримання відповідачем коштів у розмірі 35 000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 09.02.2014 року. Таким чином, між сторонами було укладено договір позики у формі розписки.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконала та не повернула кошти у встановлений строк. На вимогу про повернення коштів відповідач не реагує.

Враховуючи наведене, позивач звертається до суду та прохає суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 35 000 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 24 153,50 грн. за період з листопада 2014 року по грудень 2017 року, та 3 % річних у розмірі 2 364,66 грн за період з 10.11.2014 року по 08.02.2017 року, всього 61 518,16 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того позивач вказав, про те, що розписку позивач написала власноручно та отримала кошти на підставі видаткового касового ордеру виданого СФГ «Ізмаїл». Позивач також пояснив, що відповідачеві було надано кошти в розмірі 20 000 грн., однак з урахуванням відсотків у розписці було вказано суму в розмірі 35 000 грн. Позивач не заперечував факт отримання у 2014 році від відповідача сільськогосподарської техніки, якою до цього часу користується, однак не вважає факт передання цього майна у власність, виконанням зобовязання за розпискою.

Відповідач заперечила проти позову, посилалася на те, що між позивачем та відповідачем не можуть існувати правовідносини зазначені в позовній заяві, оскільки відсутні докази, що свідчать про наявність відносин щодо договору позики між нею та позивачем оформлених належним чином, які б давали підстави для стягнення боргу. Також відповідач зазначила, що в дійсності брала у позивача грошові кошти в розмірі 20 000 грн., однак вважає, що повернула вказані кошти, оскільки передала позивачеві у власність сільськогосподарську техніку, якою останній користується. Відповідач в судовому засіданні посилалася на те, що кошти в розмірі вказаному у розписці не отримувала, боргових розписок, які б свідчили про наявність позики у вказаному розмірі вона надавала, тому прохала відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до розписки укладеної 09 лютого 2014 року, ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 35 000 грн. Зобовязується повернути борг загальною сумою 35 000 грн., який в еквіваленті становить 4 000 доларів США до 09 листопада 2014 року (а. с. 7).

В підтвердження укладення договору позики та надання ОСОБА_2 грошових коштів СФГ «Ізмаїл» було видано видатковий касовий ордер від 09.02.2014 року, де зазначено, що відповідачеві видано кошти в розмірі 35 000 грн., згідно розписки від 09 лютого 2014 року (а. с. 8).

У відповідності до п. 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 від 15.12.2004 року, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, у розписці наданій позивачем, як документі, що підтверджує боргове зобовязання не зазначено факт надання позивачем в борг грошових коштів та факт їх отримання відповідачем. Видатковий касовий ордер, який виданий на підтвердження укладення договору позики, складений в порушення вимог законодавства, а саме не містить відомостей про передання грошових коштів за розпискою, саме позивачем та підписів відповідальних осіб. Тому вказаний видатковий касовий ордер не може вважатися доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України. Саме підписання стороною тексту договору (розписки) без передання грошей не породжує у майбутнього обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

У звязку із тим, що відсутні підстави для стягнення боргу за договором позики, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 546, 572, 655, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 3, 5-8, 10, 58-62, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук