У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Вихотень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи Управління Держгеокадастру у Костопільському районі, приватне підприємство "Земельно-кадастрове бюро" про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів відчуження земельних ділянок, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи Управління Держгеокадастру у Костопільському районі, приватне підприємство "Земельно-кадастрове бюро" про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів відчуження земельних ділянок.

Визнано недійсним та скасувано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 26.07.2006 року, виданий ОСОБА_5 на підтвердження виникнення права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в м. Костопіль по вул. Світла, 2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 67, кадастровий номер 030070272.

Визнано недійсним та скасувано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 26.07.2006 року, виданий ОСОБА_5 на підтвердження виникнення права власності на земельну ділянку площею 0,0039 га для ведення особистого селянського господарства в м. Костопіль по вул. Світла, 2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №68, кадастровий номер 030070273.

Визнано недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на посвідчення продажу земельної ділянки площею 0,10 га для

обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в м. Костопіль по вул. Світла, 2, кадастровий номер 030070272.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 06.04.2013 року, _______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 564/2103/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Олійник П.В.

Провадження № 22-ц/787/1196/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

на посвідчення дарування земельної ділянки площею 0,0039 га для ведення особистого селянського господарства в м. Костопіль по вул. Світла, 2, кадастровий номер 030070273.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що межі набутих ним у власність земельних ділянок відповідають тим межам, які внесені до Державного земельного кадастру.

Вказана обставина підтверджується, зокрема, і висновком експерта від 09.09.2016 року, графічні матеріали якого чітко підтверджують межі усіх суміжних земельних ділянок, які внесені до Державного земельного кадастру.

Експертом встановлено, що порушення меж та накладання меж земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки встановити не можливо оскільки ділянка земельна ділянка позивачки не внесена до Державного земельного кадастру.

З відповідей експерта вбачається, що технічна документація ОСОБА_5 виготовлена з порушенням, проте, експерт не зазначив, що вказане порушення призвело до порушення меж чи накладання суміжних земельних ділянок.

Сам факт порушення при виготовленні технічної документації не є підставою вважати про наявність порушення меж належної позивачу земельної ділянки, адже остання не надала суду належних та допустимих доказів того, у який саме спосіб порушено її права.

Як вбачається з виготовлених експертом графічних матеріалів, він користується земельною ділянкою значно меншої площі, ніж передбачено правовстановлюючими документами.

З виконаних експертом графічних матеріалів вбачається, що належна йому земельна ділянка площею 0,0039 га для ведення особистого селянського господарства в м. Костопіль по вул. Світла, 2 взагалі не торкається меж фактичного землекористування позивача.

Без встановлених меж земельної ділянки позивача неможливо стверджувати про накладання на її земельну ділянку меж суміжної та порушення її земельних прав.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,10 га. на території АДРЕСА_1 що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, НОМЕР_1 від 29.06.1999 року (а.с. 11).

Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2

На підставі договору дарування від 10 червня 2004 року № 1933 ОСОБА_5 отримав у власність земельну ділянку площею 0,1 га із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 26.07.2006 pоку.

Земельну ділянку площею 0,0039 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 отримав у власність згідно рішення Костопільської міської ради №502 від 02.08.2005 p., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 26.07.2006 року.

25.02.2013 року між ОСОБА_5(продавець) та ОСОБА_3.(покупець) укладено договір купівлі-продажу за умовами якого продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,1 га із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 що належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 26.07.2006 pоку (а.с. 87).

Згідно договору дарування від 06.04.2013 року, що укладений між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) останній набув у власність земельну ділянку № 2, що розташована у АДРЕСА_2, площею 0,0039 га (а.с. 86).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 покликалася на те, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_3 накладається на її земельну ділянку, у зв'язку із чим змінюється конфігурація її земельної ділянки та її площа.

Задля встановлення факту накладання земельних ділянок та порушення їх меж, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року призначено по справі експертизу, проведення якої доручено ПП "Експерт-Рівне-Консалт".

У висновку експерта № 50804/1_ЮШ судової інженерно-технічної експертизи від 09.09.2016 року зазначено, що розміри земельних ділянок, а також їх конфігурація по фактичному користуванню не відповідають даним правовстановлюючих документів (а.с. 129.

Окрім того, у вищезазначеному висновку експерта встановлено, що технічна документація щодо передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 розроблена з порушенням статті 118 Земельного кодексу України, оскільки ділянка мала передаватися у власність на підставі проекту, а не технічної документації.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

За змістом ст. 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі ст. 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 Земельного кодексу України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Таким чином, відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства висновок місцевого суду стосовно того, що спірні державні акти на право власності на земельні ділянки НОМЕР_2 від 26.07.2006 р. та НОМЕР_3 від 26.07.2006 р. видані відповідачу ОСОБА_5 з порушенням вимог ст. 116, 118 ЗК України, оскільки, при виготовленні кадастрового плану для видачі Державного акта на право приватної власності на землю для відповідачів на нього не були занесені межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів і це потягнуло за собою виготовлення державного акту з неправильними межами, то позов в частині визнання їх недійсними є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук