Справа № 642/1326/17ц
Провадження 2/642/852/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Конєвої А.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, співвідповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась з позовом до суду, просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Шкода Фабія», держ номер АХ 3908ВО, 4 460 грн. 77 коп., суму франшизи - 1 000 грн, поштові витрати - 72 грн, витрати за дефектовку автомобіля - 400грн, та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а також понесені судові витрати на сплату свого збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що 28 травня 2016 року з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем ВАЗ-21081, держ. номер 07535ХК, сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль, яким вона володіла на правовій підставі. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «ЮНІВЕС», та у відшкодування завданої шкоди їй виплачене страхове відшкодування у розмірі 1 848 грн. 56 коп., однак вона з цією сумою не погоджується, оскільки відповідно до висновку спеціаліста - автотоварознавця ХНДІСЕ ім. проф.Бокаріуса № 11313 від 26.01.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля внаслідок цих подій складає 5 723 грн. 53 коп. Крім того, вона понесла витрати по оплаті послуг спеціаліста-товарознавця у розмірі 1 585 грн. 80 коп.,тому загальна сума матеріальної шкоди складає 7 303 грн. 33 коп. Оскільки їй виплачене страхове відшкодування, відповідач зобовязаний відшкодувати їй 4 460 грн. 77 коп.,та 1 000 грн. - суму франшизи, яка не відшкодовується страховиком, 400 грн. на дефектовку пошкоджень, 86 грн. на поштову переписку з відповідачем.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. обґрунтовує тим, що в момент дорожньо-транспортної пригоди відчула гострий переляк, отримала стрес, який не проходив протягом декількох днів. Зараз вона не має можливості використовувати автомобіль внаслідок пошкоджень, що негативно відображається на її мобільності. Крім того, вона витрачає свій час на вирішення питань, повязаних з відшкодуванням шкоди, чим порушено її звичайний уклад життя.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що на даний час вона відремонтувала автомобіль на СТО, однак у неї відсутнє документальне підтвердження про понесені нею витрати. Після ДТП до проведення оцінки шкоди ХНДІСЕ вона мало користувалась автомобілем. Зазначила, що не згодна з розміром виплаченого страхового відшкодування страховиком, зверталась до страхової компанії,однак безрезультатно, тому вона звернулась з позовом до відповідача, оскільки має право предявити позовні вимоги до заподіювача шкоди. Вона вважає, що надала достатньо доказів для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково, у розмірі франшизи у сумі 1 000 грн., зазначив,що позивачка отримала страхове відшкодування, тому підстави для задоволення позову відсутні. Будь-які значні пошкодження її автомобіля були відсутні. Про проведення ХНДІСЕ оцінки матеріальної шкоди його не було відомо.

Представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди з вини відповідача, не надано висновку судово-товарознавчої експертизи про вартість відновлювального ремонту, не спростований висновок страхової компанії щодо розміру заподіяної шкоди, та вона отримала страхове відшкодування. Крім того, вона користувалась автомобілем після дорожньо-транспортної пригоди до проведення оцінювання завданої шкоди. Також вона відремонтувала автомобіль, доказів фактично понесених витрат суду не надала, Не надала вона і доказів заподіяння їй моральної шкоди.

Представник 3-ї особи - СК «ЮНІВЕС» в судове зсідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином,подав письмові пояснення за позовом та просив справу розглядати у відсутності представника.

Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим за згодою сторін суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника 3-ї особи.

У письмових поясненнях представник СК «ЮНІВЕС» зазначив, що розрахунок вартості матеріального збитку,заподіяного власнику автомобіля «Шкода» держ. номер АХ 3908ВО, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, здійснювався субєктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, та вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу складає 2 848 грн. Власнику автомобіля виплачено страхове відшкодування у розмірі 1 84 8грн. 56 коп., зменшене на суму франшизи - 1 000 грн. Таким чином, страховик повністю виконав свої зобовязання по відшкодуванню шкоди.

Суд, вислухавши сторони, представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти.

З постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 6 липня 2016 року, яка набрала законної сили, вбачається, що 28 травня 2016 року ОСОБА_3 керував автомобілем марки ВАЗ 21081,держ. номер НОМЕР_1 по вул. Іллінській, 61 у м.Харкові, порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Шкода Фабія», держ номер 07535ХК, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкодження автомобіля позивачки і заподіяння матеріальної шкоди. Відповідача ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП у звязку з малозначністю вчиненого,оголошено усне зауваження та провадження у справі зарито.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 136203, виданим ВРЕР №1 ГМУВС м.Харків, позивачка ОСОБА_2 має право користування автомобілем Шкода Фабія», держ номер 07535ХК, належним ОСОБА_4.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед 3-ми особами застрахована у СК «ЮНІВЕС»,.

Власник автомобіля ОСОБА_4 мати позивачки - звернулась 10 серпня 2016 року з заявою про виплату страхового відшкодування до СК «ЮНІВЕС», надала копію страхового полісу АЕ /6207211та у відшкодування заподіяної внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди шкоди СК «ЮНІВЕС» виплатила їй страхове відшкодування у розмірі 1 848 грн. 56 коп.

Розмір франшизи за страховим полісом складає 1 000 грн.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вина відповідача в пошкодженні автомобіля повністю підтверджена постановою суду по адміністративній справі, яка набрала чинності.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 2808цс15, а у відповідності до ч.2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На обґрунтування своїх позовних вимог, заявлених до відповідача, позивачка послалась на вказану постанову Верховного суду України.

Однак тлумачення позивачкою вказаної постанови є помилковим, оскільки, звернувшись щодо виплати страхового відшкодування до страховика та отримавши страхове відшкодування, вона має право предявити вимогу до заподіювача шкоди про стягнення невідшкодованої страховиком суми, а саме лише суми франшизи,оскільки отримала страхове відшкодування в повному обсязі, та сума відшкодування не перевищила ліміту страхової суми.

Позивачка не посилалась на недостатність ліміту страхової суми для відшкодування шкоди, а предявивши позов до відповідача, зазначила про незгоду з розрахунком страхового відшкодування.

Між тим, розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п.36.7. статті 36 цього Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Позивачка рішення страховика про розмір страхового відшкодування у встановленому порядку не оскаржила.

Позивачкою на підтвердження позовних вимог висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 11313 від 26.01.2017 року, складений судовим експертом ХНДІСЕ ім. проф..Бокаріуса, відповідно до якого вартість матеріального збитку,заподіяного власнику автомобіля «Шкода Фабія», р.н. АХ 3908ВО, пошкодженого в результаті ДТП 28.05.2016, з урахуванням зносу становить 5 723 грн. 53 коп., у тому числі вартість відновлювальних робіт - 1 904 грн, вартість матеріалів для ремонту автомобіля - 3 631 грн. 74 коп., вартість замінених при ремонті деталей - 481 грн. 52 коп.

У даному висновку експерт вказав про наявність обмеження достовірності вказаного дослідження та зазначив, що висновки цього дослідження достовірні при дотриманні наступних умов: показання власника автомобіля в частині умов експлуатації , наявності або відсутності у нього аварійних та інших пошкоджень до дати оцінки, та інших даних, що використовуються в розрахунках,є достовірними, всі пошкодження, встановлені під час огляду, отримані в результаті ДТП 28 травня 2016 року. Перевірка відповідності перерахованих умов дійсності виходить за межі компетенції фахівця в галузі оцінки.

Як зазначено в висновку, визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та величини матеріального збитку проводилось шляхом зовнішнього візуального огляду, проведеного експертом 18 листопада 2016 року.

Між дорожньо-транспортною пригодою 28 травня 2016 року та проведенням огляду ХНДІСЕ 18 листопада 2016 року, пройшло майже півроку. Як пояснила позивача, вона рідко в цей час користувалась автомобілем.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, що пошкодження, які зафіксовані в наданому нею висновку №11313 від 26.01.2017 року, знаходяться у безпосередньому причинному звязку з дорожньою-транспортною пригодою, яка мала місце з вини відповідача 28 травня 2016 року.

Отже, вказаний висновок заснований на припущеннях, тому суд не може покласти його в основу рішення.

Крім того, вона пояснила,що провела ремонт автомобіля, однак не надала суду документального підтвердження фактично понесених витрат, виду проведених робіт та переліку замінених деталей.

Таким чином, враховуючи, що власником пошкодженого автомобіля заявлена вимога страховику СК «ЮНІВЕС» про виплату страхового відшкодування, останній провів оцінку завданої шкоди, перерахував на рахунок власника страхове відшкодування у визначеному розмірі - 1 848 грн. 56 коп., рішення страховика щодо визначення суми збитків та виплати страхового відшкодування, розмір якого до того ж не перевищував ліміту відповідальності, не було оспорено власником автомобіля та позивачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту у розмірі 4 460 грн. 77 коп., поштових витрат у розмірі 72 грн, витрат за дефектовку автомобіля 400 грн. є необгрунтованими та задоволенню не полягають.

Оскільки відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду у невідшкодованій страховою компанією частині, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі франшизи в сумі 1 000 грн., яке не відшкодовується страховою компанією, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачка зазнала переляку, душевних страждань у звязку з пошкодженням автомобіля, який перебуває у її користуванні на правовій підставі, нервового стресу внаслідок ДТП, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Заподіяну позивачу шкоду суд оцінює в 1 000 грн. ,що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Доказів наявності інших обставин, на які посилається позивачка в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, та заподіяння моральної шкоди на більшу суму суду не надано.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути у відшкодування матеріальної шкоди суму франшизи 1 000 грн., моральної шкоди - 1 000 грн., та відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по оплаті судового збору у загальній сумі 1 280грн. ( 640 грн. за майновими вимогами, та 640 грн. за немайновими вимогами).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 990, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29, 34 - 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 10,11, 60, 59 -61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 1 000 грн., моральної шкоди - 1 000 грн., та у відшкодування витрат по оплаті судового збору 1 280 грн.00 коп., а всього стягнути 3 280 грн.(три тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.)

В інший частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова. Особи, які не були присутні в судовому засіданні під час оголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Л.Л. Шрамко