Провадження № 2/742/1399/17
Єдиний унікальний № 742/2906/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Риндя Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Прилуках справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому зазначає, що 16 листопада 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав їй кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв"язку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 31.08.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 52364 грн. 39 коп., яку відповідач в добровільному порядку не повертає. У зв"язку з цим позивач змушений був звернутися до суду і просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту та судові витрати по даній справі.

В судове засідання представник позивача не з"явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з"явилася, але подала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності та надані заперечення в яких вона просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3045,00 гривень та штрафів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного:

16 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно умов даної Анкети відповідач виявила бажання отримати кредитний ліміт по платіжній карті Кредитка «Універсальна»/Gold на 5000 грн.(а.с.6).

Заявою, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», умовами та правилами надання банківських послуг, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат(а.с.6-31) .

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Кредитка «Універсальна»/Gold, пільговий період по даній платіжній картці становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%. Обов'язковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Щорічна комісія за обслуговування - 500 грн. З 01 червня 2012 року щомісячна комісія за обслуговування (з 01 квітня 2013 року членський внесок за участь в GoldКлубі) - 20 грн./місяць; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та /або процентів становить 0,233 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., пеня - 0,223% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов»язань - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії(а.с.7)

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором( а.с.26)

Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов»язань за кредитним договором, на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку(а.с.26)

Згідно з п.2.1.1.12.11 умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржникам своїх боргових зобов»язань та інших обов»язків за договором(а.с.30)

31 серпня 2017 року Банком проведено розрахунок заборгованості за договором кредиту №б/н від 16.11.2011 року, з якого вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_1 на час проведення розрахунку становить 52364 грн.39 коп., із них: заборгованість за кредитом - 5494,99 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 40854,67 грн., заборгованість по комісії та пені - 3045 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2469, 73 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4-5)

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Як встановлено судом позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту. Відповідач отримав позику, використавши її за призначенням, але зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, в результаті чого у неї виникла заборгованість перед позивачем.

Заперечуючи проти позову, відповідачка просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності до даних правовідносин, при цьому зазначає, що під час дії кредитного договору нею було отримано дві кредитні картки, із яких першу нею було повернуто банку у зв»язку із закінченням строку її дії, та замінено в 2013 році на нову, яка мала граничний термін дії до квітня 2015 року. Тому вважає, що позивачем заявлено позовні вимоги, щодо яких пройшов строку позовної давності.

З розрахунку заборгованості від 31.08.2017 року за договором № б/н від 16 листопада 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1, вбачається, що фактично відповідач перестала сплачувати кошти по договору кредиту з 31.08.2015 року, останній платіж у сумі 200 грн. надійшов 21.08.2015 року(а.с.4-5).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 31.08.2015 року.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що останній платіж здійснено в серпні 2015 року, дія картки закінчилась у квітні 2015 року, тому банк, звернувшись з позовом до суду 26 вересня 2017 року, не пропустив строк звернення до суду.

Звертаючись до суду ПАТ КБ „ПриватБанк" в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 52364,39 грн, з них заборгованість за пенею та комісією становить 3045 грн.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Суд приходить до висновку, що комісія, визначена у кредитному договорі укладеному між сторонами у справі, не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», а виходячи зі змісту третього абзацу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною.

Зазначене також підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі №6-2003цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження розрахунку заборгованості по пені та комісії окремо то в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення комісії та пені в розмірі 3045 грн. слід відмовити з підстав зазначених вище.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню частково, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 отримала у позивача кредит, однак не виконала зобов'язань по поверненню кредиту, умов та правил кредитного договору, в зв'язку з чим заборгованість за кредитом підлягає стягненню в примусовому порядку з ОСОБА_1 у сумі 49319,39 грн.

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги банку на 94,18 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1506,88 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-218,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код 14360570, заборгованість по кредитному договору №б/н від 16.11.2011 року в сумі 49319 (сорок дев»ять тисяч триста дев»ятнадцять) грн. 39 коп., яка складається з : заборгованість за кредитом - 5494,99 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 40854,67 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2469, 73 грн. - штраф (процентна складова).

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код 14360570, судові витрати у сумі 1506 (одна тисяча п»ятсот шість) грн. 88 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В.Коваленко