Справа № 496/2077/17
Провадження № 2/496/1342/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на спадщину.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Для усунення цих недоліків судом був установлений 5-денний строк з дня отримання ухвали.

07 липня 2017 року позивачам було направлено ухвалу про залишення позову без руху, яку вони отримали 19 липня 2017 року, що підтверджується поштовими повідомленнями, але досі недоліки не усунуті.

20 липня 2017 року до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_2, якою вона нібито на виконання ухвали суду, надала копію довідки про місце проживання спадкодавця, що за своїм змістом ні є виконанням вимог ухвали, але ще раз підтверджує, що сторона її отримала.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона Позивача, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Тобто, право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy (Луордо проти Італії).

Згідно до ст. 121 ч. 2 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведені обставини та, що станом на 26 липня 2017 року недоліки позивачами усунуті не були, позивачам було надано достатньо часу для усунення недоліків, та такі недоліки унеможливлюють прийняття такої позовної заяви, позивачі не ставлять питання про продовження строку для усунення недоліків, тому суддя приходить до висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на спадщину визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачам їх право на повторне звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Буран В.М.

26 липня 2017 року