Справа № 456/2853/17
Провадження № 2/456/1751/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Ковалишин Н. І.

при секретарі Кміть Х.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про визнання недійсним акту,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним Акт про порушення № (відсутній) від 29.08.2017 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно пункту 1 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі КГРС) в редакції станом на 29.08.2017 року: у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення працівником оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку до цього Кодексу. У главі 2 розділу ХІ КГРС зазначений вичерпний перелік порушень, у разі виявлення яких складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку до цього Кодексу, серед якого не передбачено такого порушення як «відмова від встановлення індивідуального вузла».

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином, завчасно був повідомлений судом про час та місце слухання справи. При цьому подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ПАТ „Львівгаз" у судове засідання не зявився, проте подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, та такими що не підлягають до задоволення, оскільки Акт про порушення б/н від 29.08.2017 року, що був складений працівниками Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» щодо відмови від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз», згідно п.5 глави 1 розділу Х Кодексу ГРС є лише фіксацією порушення вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРМ, яке було виявлене під час проведення перевірки, та не встановлює для споживача будь-яких обовязків, а тому, покликаючись на правовий висновок ВСУ у справі №6-3765вов09 від 30.05.2012 р. та правовий висновок ВСУ в справі №6-25цс11 від 12.09.2011 р., просить в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, проаналізувавши письмові заперечення відповідача та додаткові пояснення позивача, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що представниками ПАТ «Львівгаз» 29.08.2017 року було складено Акт б/н про відмову від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз», згідно з п.5 глави 1 розділу Х Кодексу ГРС.

Так, згідно п. 5 глави 1 розділу Х вказаного Кодексу, для визначення обєму спожитого (розподіленого) природного газу по обєкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку газу у оператора газорозпридільних мереж використовуються дані комерційного вузла обліку газу споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного вузла обліку газу з ініціативи та за кошти оператора газорозпридільних мереж.

Як вбачається з позовної заяви, оскаржуючи законність вказаного акту та звертаючись до суду з вимогою про визнання акту недійсним, позивач покликається на вичерпний перелік порушень, у разі виявлення яких складається акт про порушення, за формою, наведеною в додатку 16 цього Кодексу, серед якого не передбачено такого порушення як «відмова від встановлення індивідуального вузла».

Однак, суд звертає увагу, що глава ІІ розділу ХІ КГРС « Види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) обємів природного газу або зміна їх режиму нарахування», на яку покликається позивач передбачає перелік порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих обємів (обсягів) природного газу/, а не перелік порушень, у разі виявлення яких складається акт про порушення, за формою, наведеною в додатку 16 цього Кодексу.

Крім цього, вирішуючи питання про належний спосіб обрання захисту порушеного права, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, не визнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач є відповідальним за це.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту порушення його законних прав та інтересів, та звертає увагу, що Акт про порушення б/н від 29.08.2017 року, складений працівниками Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» є лише фіксацією порушення вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та кодексом ГРС, тому оскарження дій лише факту складання такого акту не встановлює для позивача будь-яких обовязків, такий акт відповідає вимогам закону, а тому підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживачів - відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_2