АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року,

встановила:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.

Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Посилалася на те, що пропустила строк для прийняття спадщини у зв'язку з тим, що не була обізнана про наявність складеного на її користь заповіту, а посадові особи Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області не повідомили позивача вчасно.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними.

Такі висновки суд першої інстанції є правильними.

Так, частиною 1 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно частин 1, 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, N 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 27 вересня 2006 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого заповів ОСОБА_3 все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.30).

29 березня 2017 ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 (а.с.29).

15 травня 2017 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.50).

29 березня 2017 року на адреси ОСОБА_3 були відправлені листи, в яких нотаріус інформував позивачку про наявність в його провадженні спадкової справи до майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані листи були отримані позивачкою 30 березня 2017 року (а.с.40-43).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що незнання позивачки про існування заповіту, складеного померлим на її ім'я, є поважного причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у свої постановах № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року, № 6-1486цс15 від 4 листопада 2015 року, №755/7357/15-ц від 14 вересня 2016 року.

Незнання позивача про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини в розуміння статті 1272 ЦК України.

Звернення позивача до суду з позовом через дев'ять років після закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до правил частини 5 статті 12 ЦК України є свідченням недобросовісного здійснення позивачем свого права на спадкування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна