Справа № 226/1070/17
Справа № 226/1070/17
Провадження № 2/226/431/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних з позбавленням володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних з позбавленням володіння, в обґрунтування якого вказав, що на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21.07.2010 йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Мирноград, вул.Луначарського, б.23. У 2012 році він дозволив відповідачу тимчасово проживати за вказаною адресою. Близько року тому стосунки між ним та відповідачем погіршилися через зловживання останньою алкогольними напоями. Під час конфліктів відповідач погрожувала йому фізичною розправою, що стало викликати в нього побоювання за своє життя, оскільки через похилий вік він не може надати їй відсіч. Він запропонував відповідачу звільнити приміщення, забравши свої особисті речі, оскільки спільного майна в них немає. Проте, відповідач відмовляється добровільно звільнити помешкання, що змусило його звернутися до правоохоронних органів, але це не мало на відповідача жодного впливу. На теперішній час остання створює йому перешкоди в користуванні його власністю, займаючи житлове приміщення особисто, при цьому розпоряджається належним йому майном побутового призначення на свій розсуд та залишає свої особисті речі, не розповсюджуючись про їх зміст. Втручання до майна та особистих речей відповідача може бути підставою для подальшого звернення останньої до правоохоронних органів з метою наклепу та притягнення його до кримінальної відповідальності, оскільки інших зареєстрованих та мешканців у будинку не перебуває, що становить його у складне становище. Крім того, відповідач має вільний доступ до його особистих речей, грошей, документів, а також не має перешкод у зміні технічного стану замків. Проживаючи з ним протягом останніх пяти років, відповідач участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, при цьому користуючись вказаними послугами. Він є пенсіонером, і така поведінка відповідача впливає на його матеріальний стан та створює для нього додаткове фінансове навантаження. Жодних майнових відносин між ними немає. Він є єдиною зареєстрованою особою у вказаному житловому приміщенні. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю шляхом виселення відповідача з належного йому жилого приміщення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та вказав, що відповідач після того, як продала квартиру в м.Покровську Донецької області, перевезла до нього свої речі, щоб тимчасово у нього пожити. При цьому відповідач після продажу квартири в м.Покровську придбала у м.Мирнограді однокімнатну квартиру на першому поверсі, за адресою якої зареєстрована. Він неодноразово пропонував ОСОБА_3 через конфлікти з нею покинути його житлове приміщення, але вона з будинку не виїжджає, постійно правокує його. З відповідачем він знайомий приблизно 30 років. Раніше вони підтримували стосунки як співмешканці, одружені одне з одним ніколи не були. Працюючи в м.Покровську, він деякий час проживав у відповідача, оскільки йому було так зручно їздити на роботу. На тепер їх нічого не звязує, у кожного свій бюджет. ОСОБА_3 не дозволяє йому нічого робити по дому, ані будувати, ані копати, відразу викликає поліцію. За відповідачем доглядають соціальні працівники, дітей у неї нема. Він же одружений, має дорослих дітей, які проживають у Росії.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, наведеними у позові, звернувши увагу суду на те, що відповідач вселилася до будинку позивача ще до того, як ОСОБА_1 став його власником.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що їй зручно проживати у будинку позивача, оскільки вона дихає повітрям, а у її квартирі, розташованій за адресою: м.Мирногра, м-н «Західний», 66/17, яку вона придбала у 2008 році, їй заважають сторонні звуки. Вказала, що між нею та позивачем весь час виникають конфлікти, оскільки ОСОБА_1 руйнує її речі, забрав в неї здоровя, весь час кричить на неї, кидається на неї з вилами та сокирою. Її квартира розташована на першому поверсі, в ній ніхто не мешкає, вона зареєстрована в ній. Її постійно супроводжують працівники соціальної служби. З позивачем вона співмешкала багато років, понад 30 років вони проживали по двом жилим приміщенням: взимку - у неї в м.Покровську до продажу квартири, а влітку у позивача у будинку його батьків, які давно померли, по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. З листопада 2008 року вона з речами переїхала до вказаного будинку і стала в ньому проживати безвиїзно. Бюджети у них роздільні. Вона взагалі не вживає спиртних напоїв.

Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров (нині м.Мирноград), вул.Луначарського (нині вул.Бикова), б.23, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21.07.2010, що підтверджується відповідним рішенням суду, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бюро технічної інвентаризації м.Димитров від 09.09.2010 (а.с.8-9, 10).

За адресою вказаного будинку позивач ОСОБА_1 зареєстрований з 08.01.2008 року, що встановлено на підставі домової книги (а.с.11).

З наведеного судового рішення вбачається, що дане жиле приміщення ОСОБА_1 отримав у спадок після смерті своїх батьків. До позивача власником будинку № 23 по вул.Луначарського в м.Димитрові був його батько ОСОБА_5 (а.с.8 зворот).

Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 10.08.2016 ОСОБА_6 зверталася до відділення із заявою про те, що у відношенні ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: м.Мирноград, вул.Луначарського, 23, її співмешканець висловлює наміри вбити її. Проведеною перевіркою було встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникла сварка, під час якої тілесні ушкодження завдані не були (а.с.45).

Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 24.02.2017 відповдач ОСОБА_3 зверталася до відділення із заявою про те, що її співмешканець ОСОБА_1 бє її та виносить речі. Спричинення відповідачу побоїв або тілесних ушкоджень перевіркою не було встановлено (а.с.46).

Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 15.05.2017 відповідач ОСОБА_3 зверталася до відділення із заявою про те, що ОСОБА_1 її бє. З тексту даного висновку вбачається, що опитаний ОСОБА_1 пояснив, що на протязі останнього року між ним та ОСОБА_3 кожного дня відбуваються сварки та конфлікти, під час останнього з них він ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не наносив, але виштовхував її за двір будинку на вулицю, оскільки за даною адресою остання не прописана і в неї є своє місце мешкання (а.с.44).

Згідно висновку оперуповноваженого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУПН в Донецькій області від 22.05.2017 позивач ОСОБА_1 звертався до відділення із заявою щодо вжиття заходів до його співмешканки ОСОБА_3, яка відмовляється покидати належний йому будинок. За дним фактом ОСОБА_3 написала розписку, в якій зобовязалася покинути домоволодіння ОСОБА_1 до 29.05.2017 (а.с.13).

Відповідно до квитанцій на оплату за електроенергію за період з травня 2014 року по березень 2017 року та за водопостачання за вересень, грудень 2015 року, квітень, червень 2016 року, січень 2017 року вказані платіжні документи виписані на імя позивача і є оплачуваними (а.с.14-19).

За даними виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.10.2017 ОСОБА_3 з 18.06.2008 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у якості власника даного приміщення. Інші особи за вказаною адресою зареєстрованими не значаться (а.с.43).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона, як соціальний працівник територіального центру соціального обслуговування м.Мирнограда, третій рік здійснює соціальний супровід ОСОБА_3, яка мешкає у будинку ОСОБА_1 по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. У ОСОБА_3 є своя квартира за адресою: м.Мирноград, м-н «Західний, 66/17, де та зареєстрована. Вона двічі на тиждень приходить до жінки, яка вважається одинокою, оскільки шлюб з позивачем у неї не зареєстрований, приносить їй продукти, ліки, допомагає в оформленні документів, по господарству, прибиранню приміщення. На прохання ОСОБА_3 вона періодично перевіряє стан її квартири, де ніхто не проживає. Кожного місяця вона на прохання відповідача заповнює квітанції і оплачує комунальні послуги по її квартирі грошима останньої, яка та їй надає. ОСОБА_3 ніколи її не просила сплатити за комунальні послуги у будинку позивача. Квартира ОСОБА_3 розташована на першому поверсі, умови проживання в ній задовільні, є ліжко, меблі. Сторони мешкають кожний сам по собі, ніяких стосунків не підтримують, готують їжу окремо на своїх пічках, постійно сваряться одне з одним. При ній ніхто нікого не бив і нікого не викидав з дому. ОСОБА_3 провакує на сварки, симулює свій стан, безпідставно викликає працівників поліції.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона останні шість років підтримує дружні стосунки з ОСОБА_3, яка мешкає разом з ОСОБА_1 по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. У сторін все окремо, бюджет різний, вони постійно конфліктують, спиртні напої не вживають. ОСОБА_3 не влаштовує як ОСОБА_1 господарює у своєму будинку, як поводить себе. У її присутності сторони одне одному тілесних ушкоджень не наносили, тільки ругалися. У ОСОБА_3 на м-ні «Західний» є квартира, до якї та не переїжджає, оскільки ОСОБА_1 не бажає їй оплатити машину, щоб перевезти її речі. Крім того, відповідач не хоче уходити з будинку, иак як позивач все самостійно робить по господарству, прибирає будинок. Вона не бачила, щоб позивач пошкоджував речі відповідача або викидав їх.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_1 її двоюрідний дядько, який мешкає у власному будинку по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. Позивач перебуває у шлюбі зі своєю дружино Ніною, яка мешкає в Росії і з якою вони не проживють понад 30 років. Дядько всі ці роки співмешкав з ОСОБА_3 Коли років 5-6 тому вона прийшла до позивача додому, ОСОБА_3 відразу вчинила сварку. Відповідач чинить перепони ОСОБА_1 у здійсненні будь-яких робіт по господарству, ремонту будинку, весь час на нього скаржиться, що той її добиває, вбиває тощо, безкінця викликає поліцію, її нервують сторонні звуки, навіть від миття посоду. Батьки позивача повмирали понад тридцять років тому, вони і збудували будинок, де мешкають сторони. Останні шість років сторони живуть як чужі люди, у них окремі бюджети. ОСОБА_1 не один раз уходив до неї на декілька днів, так як не міг знаходитися разом з ОСОБА_3 Сторони спиртні напої не вживають, тілесних ушкоджень вона на них не бачила. ОСОБА_3 провакує на конфлікт, хапає за одяг, кричить, обвинувачує у крадіжках. У позивача повинно бути залізне терпіння.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона мешкає по одній вулиці з позивачем і знає його з дитинства. ОСОБА_1 понад 30 років підтримує стосунки з ОСОБА_3, яка дружиною для позивача не була, не прибирала, не готувала. Відповідач то уїжджала до м.Покровська, то поверталася у будинок позивача по вул.Луначарського, 23, в м.Мирнограді. ОСОБА_3 постійно симулює, провакує ОСОБА_1 на конфлікт, скаржиться на позивача, що той її бє, проте вона її ніколи не бачила з синяками. Жінка не дає ОСОБА_1 зробити щось по господарству, весь час викликає поліцію. Коли той білив хату, відповідач виликала поліцію, оскільки той смерділо. Позивач самостійно сплачує комунальні послуги, без кінця просить ОСОБА_3, щоб та пішла жити до своєї квартири, де та прописана. Спільного господарства сторони не ведуть, вони просто мешкають в одному будинку. ОСОБА_1 інколи мешкає у своєї племінниці через те, що ОСОБА_3 його вигоняє.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до вимог ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно за ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР, а саме: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

В ході розгляду справи на підставі наведених доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вселилася у будинок № 23 по вул.Луначарського в м.Мирнограді ще до того, як позивач став власником цього жилого будинку. На той час будинок належав померлому батькові ОСОБА_1 ОСОБА_5, членом сімї якого ОСОБА_3 ніколи не була, оскільки з ним ніколи не проживала, спільне господарство з ним не вела, та згоду на вселення від нього не отримувала.

Також встановлено, що своє місце проживання у встановленому законом порядку за вказаною адресою відповідач не реєструвала. Маючи у власності квартиру в цьому ж місті, ОСОБА_3 з моменту її придбаня зареєструвалася за адресою її розташування, тобто зберігала за собою право користування іншим жилим приміщенням.

Після набуття позивачем у 2010 році права власності на батьківський будинок, відповідач продовжувала мешкати в ньому, не підтримуючи сімейні стосунки з позивачем та не ведучи з ним спільного господарства.

Аналіз встановлених обставин приводить суд до висновку, що ОСОБА_3 не набула права користування спірним жилим приміщенням, а проживає в ньому як тимчасова мешканка.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно за ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Непорушність права власності закріплена у ст.321 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом також встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які можна охарактезувати як неприязні, як такі, що мають напружений та неприємний характер, які утворюють перешкоди у користуванні приватною власністю та розпорядженням своїм майном позивачу, що безумовно виключає будь-яку можливість одночасного проживання у спірному будинку.

Оскільки ОСОБА_3, яка не набула права користування спірним жилим приміщенням, добровільно відмовляється звільнити помешкання позивача, вона підлягає виселенню.

Таким чином, позовні вимоги мають бути задоволені, перешкоди у здійсненні права ОСОБА_1 користуватися і розпоряджатися майном усунені шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку.

Керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.64, 109, 150, 156 ЖК УРСР, ст.15, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних з позбавленням володіння, задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 користування та розпорядження будинком № 23 (двадцять три) по вулиці Бикова (колишня Луначарського) міста Мирнограда Донецької області, та виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з будинку № 23 (двадцять три) по вулиці Бикова (колишня Луначарського) міста Мирнограда Донецької області, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.11.2017.

Суддя Ж.Є.Редько