Справа № 212/4052/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, яким під час розгляду у суді уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 63000,00 грн., витрати понесені на сплату судового збору в сумі 640,00 грн та на отримання правової допомоги в сумі 3000,00 грн. В обґрунтування свої вимог вказав, що 19 квітня 2016 року між ним та відповідачем укладено Договір позики, згідно якого він передав, а відповідач отримала у власність кошти в сумі 63000,00 грн. зі строком повернення не пізніше ніж 20 квітня 2017 року. Договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, 19.04.2016 р. Проте при настанні передбаченого договором строку, відповідачка свої зобовязання не виконала, борг не повернула. Добровільно спір вирішити не вдається, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому просив постановити по справі заочне рішення.

Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину не явки суду не повідомила. Суд, з урахуванням матеріалів справи, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 190. Оригінал договору долучено до матеріалів справи.

Згідно умов укладеного договору, позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 до 20 квітня 2017 року грошові кошти в сумі 63000,00 грн., що еквівалентно 2472,53 дол. США, без нарахування відсотків за користування позикою. ОСОБА_3 зобовязалася повернути ОСОБА_2 таку саме суму грошових коштів не пізніше 20 квітня 2017 року.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, уклавши договір позики, сторони досягли згоди стосовно всіх істотних його умов і договір позики грошових коштів свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та передачу грошей позикодавцем позичальнику.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що закріплено вимогами ст. 530 ЦК України.

В силу дії ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов укладеного договору, обов'язку щодо повернення позики у встановлений строк, тобто до 20.04.2017 року, як і за час розгляду справи у суді, не виконала. Жодних доказів, які б підтверджували факт повернення суми позики за вказаним договором, відповідачем суду не надано.

Так, згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Статтею 60 ЦПК України закріплено, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі вищенаведеного, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених вимог, з урахуванням матеріалів справи, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 19.04.2016 р., укладеного між сторонами, у розмірі 63000 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. та 3000,00 грн. за правову допомогу, що документально підтверджено, а тому з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 627, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в сумі 63000 (шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок, судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок та 3000 гривень 00 копійок - витрати на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Н. Борис