Справа № 494/503/17
Провадження № 2/494/327/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю ,-

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Позивач, ОСОБА_1 подала позовну заяву до Березівської міської ради Одеської області, та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул.. М. Грушевського, 11, м. Березівка, Одеська обл.., загальною площею 68.9 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що починаючи з лютого 1976 року та по теперішній час постійно мешкає без реєстрації за вищевказаною адресою. Позивач зазначила, що вказаний будинок належав на праві власності її матері ОСОБА_2, будинок з матірю купували за спільні кошти, договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_2 09.10.2012 року мати позивача померла, після її смерті позивач вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 30.03.2015 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на частину спадкового майна, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. ОСОБА_1 вказала, що добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується спірним будинком, постійно робить поточний та капітальний ремонт, користується земельною ділянкою.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві.

Представник Березівської міської ради Одеської області у судовому засіданні 24.07.2017 року позовні вимоги також визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_1 дійсно значний час проживає у спірному будинку, та знають, що вона разом з матірю придбала спірний булинок у попереднього власника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, думку відповідача, допитавши свідків, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі ЦПК України) «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів».

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачами по справі позивачем визначено Березівську міську раду, представник якої, як встановлено вище, - позов визнала.

Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову...».

Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №299714 від 09.10.2012 року померла ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження від 20.09.1954 року матірю ОСОБА_5 є ОСОБА_2 (а.с.6), згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 31.10.2013 року ОСОБА_5 після одруження змінила прізвище на «Сватковська» (а.с.7).

Судом також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21.03.1977 року вбачається, що ОСОБА_2 купила у ОСОБА_6 житловий будинок за адресою: вул.. К.Маркса, 17, м. Березівка, Одеська обл.. (а.с.8-10).

З технічного паспорту від 2013 року на будинок по вул.. К.Маркса, 17, м. Березівка, Одеська обл.. вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 (а.с.11-16).

Згідно проекту газопостачання вищевказаного житлового будинку, вбачається, що замовником проекту є ОСОБА_2 (а.с.17-23).

На імя ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: вул.. К.Маркса, 17, м. Березівка, Одеська обл. (а.с.24-25).

Судом також встановлено, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт на імя ОСОБА_1 (а.с.26). Згідно витягу про реєстрацію в спадкову реєстрі від 22.11.2012 року було зареєстровано спадкову справу на ОСОБА_2 (а.с.27), свідоцтвом про право на спадщину підтверджується, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с.28).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки, що розташована за вищевказаною адресою (а.с.29).

Відповідно домової книги ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок за адресою: вул.. К.Маркса, 17, м. Березівка, Одеська обл., попередній власник ОСОБА_6 (а.с.33-42).

Згідно довідки виданої виконкомом Березівської міської ради від 01.06.2017 року Позивач з лютого 1976 року мешкає без реєстрації за вищевказаною адресою (а.с.43).

ОСОБА_1 сплачує рахунки за комунальні послуги за користування спірним будинком, що підтверджується квитанціями (а.с.46-49).

Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41).

Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним».

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації».

Частиною 4 ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що «право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду».

Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, є законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 9. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом ст. 344 Цивільного кодексу України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа володільця.

Позивач знала про те, що не володіє житловим будинком за адресою: вул.. К.Маркса, 17, м. Березівка, Одеська обл., на праві приватної власності, та за власною ініціативою користувалась, обслуговувала та утримувала в належному стані вказаний будинок.

За правилами ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України «кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу».

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на положення ст. 344 Цивільного кодексу України та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», «набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю здійснюється за умови, що майно, яка опинилася у володінні особи, є обєктивно чужим, володілець субєктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років».

Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня.

Оскільки, позивачу було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказану нерухомість, а тому вказане виключає добросовісність заволодіння вказаним майном.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна.

Як видно з матеріалів справи, попереднім власником майна встановлено ОСОБА_6, який на підставі договору купівлі-продажу здійснив продаж вищевказаного будинку ОСОБА_2, яка в свою чергу заповіла своє майно ОСОБА_1 згідно заповіту, тобто виявили волю щодо цього майна, тому правова природа виниклих між сторонами правовідносин не утворює наслідки, передбачені ст.344 ЦК України.

Норми ст. 344 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на дані правовідносии та підстав для її застосування у даному випадку немає, а тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи сторони позивача в обґрунтування позову, наведені у судовому засіданні та зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач, та спрямовані на порушення конституційних прав інших осіб.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.07.2017 року.

Суддя Римар І.А.