Справа № 405/2933/17
31.10.2017 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі :
головуючої судді: Шевченко І.М.
при секретарі: Фришко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1, третя особа ПП «Спец РСУ» про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
24.11.2016 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» було укладено договір факторингу № 48, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Фінактив».
28.11.2016 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 48 від 28.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Данич О.Ф., зареєстрований за № 4206, відповідно до якого було право вимоги за договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК «Фінактив».
28.11.2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 48/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Позика».
20.12.2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Юдіним М.А., зареєстрованим за № 1160, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК «Позика».
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 48/1 від 28.11.2016 року право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов'язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК « Позика» підписано 28 листопада 2016 року.
Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Позика» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів, передбачених цим договором та є єдиним іпотекодержателем предмета іпотеки.
Відповідачем належним чином не виконувались обов'язки щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим, банк звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.12.2010 року по справі № 2-3233/09 стягнено з ПП «Спец РСУ», ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у сумі 783 571, 91 грн. Виданий на підставі вказаного рішення суду виконавчий лист станом на момент звернення в суд не виконаний, заборгованість відповідачем не була погашена.
Умовами кредитного договору передбачено зобов'язання позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15 процентів річних.
Пунктом 7.8 кредитного договору встановлено, що даний кредитний договір діє до повного повернення банку всієї суми кредиту по договору та повного погашення плати за кредит і неустойки в разі її нарахування.
У зв'язку з непогашенням ОСОБА_1 в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 48/1 від 28.11.2016 року, його заборгованість перед позивачем ТОВ «ФК «Позика» складає 3 185 059, 09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент) - 665 473, 38 грн.; заборгованість за процентами (гривневий еквівалент) - 2 518 525, 71 грн.
Припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки або майнової поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.
Отже, оскільки рішенням суду , право на стягнення заборгованості з поручителя було реалізоване банком до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя, відповідно порука ОСОБА_1 за договором поруки та майнова порука за договором іпотеки є чинними.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити не заперечуючи проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, поштові відправлення на його адресу повернулись до суду з відмоткою «за закінченням терміну зберігання», а тому суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача у заяві не заперечував.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
24.11.2016 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» було укладено договір факторингу № 48, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Фінактив».
28.11.2016 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 48 від 28.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Данич О.Ф., зареєстрований за № 4206, відповідно до якого було право вимоги за договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК «Фінактив».
28.11.2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 48/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Позика».
20.12.2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Юдіним М.А., зареєстрованим за № 1160, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК «Позика».
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 48/1 від 28.11.2016 року право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов'язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК « Позика» підписано 28 листопада 2016 року.
Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Позика» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів, передбачених цим договором та є єдиним іпотекодержателем предмета іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Обов'язки щодо повернення кредиту відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим, банк звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.12.2010 року по справі № 2-3233/09 стягнено з ПП «Спец РСУ», ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у сумі 783 571, 91 грн. Виданий на підставі вказаного рішення суду виконавчий лист станом на момент звернення в суд не виконаний, заборгованість відповідачем не була погашена.
Умовами кредитного договору передбачено зобов'язання позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15 процентів річних.
Пунктом 7.8 кредитного договору встановлено, що даний кредитний договір діє до повного повернення банку всієї суми кредиту по договору та повного погашення плати за кредит і неустойки в разі її нарахування.
У зв'язку з непогашенням ОСОБА_1 в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 48/1 від 28.11.2016 року, його заборгованість перед позивачем ТОВ «ФК «Позика» складає 3 185 059, 09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент) - 665 473, 38 грн.; заборгованість за процентами (гривневий еквівалент) - 2 518 525, 71 грн.
Припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки або майнової поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.
Отже, оскільки рішенням суду , право на стягнення заборгованості з поручителя було реалізоване банком до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя, відповідно порука ОСОБА_1 за договором поруки та майнова порука за договором іпотеки є чинними.
За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданий невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України).
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання.
Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 4.1 - 4.5 договору іпотеки та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право у разі невиконання позичальником (Іпотекодавцем умов Кредитного договору або Договору іпотеки вимагати дострокового виконання зобов'язання, звернути стягнення на предмет іпотеки та отримати в повному обсязі. задоволення своїх вимог включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за Кредитним договором (суму кредиту, проценти за користування ним, пеню та інші платежі та санкції, передбачені Кредитним договором), а також витрат, пов'язаних з утриманням заставного майна і здійсненням забезпеченої заставою вимоги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).
Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
Так, згідно п. 5.2.2 договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку».
Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації Предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством.
Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку» так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні піни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Відповідачу була направлена вимога про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, згідно якої відповідач мав би повністю погасити кредит, проценти за користування коштами кредиту, штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, у строк передбачений договором.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.
Станом на дату подання позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» набуло законного права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
Стягненню з відповідача підлягають і судові витрати, понесені позивачем при розгляді даної справи, підтверджені наданою суду квитанцією про сплату судового збору в сумі 8 023, 62 грн.
На підставі викладеного та ст.ст. 526, 554, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 213 - 215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1, третя особа ПП «Спец РСУ» про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Ленінського районного суду м. Кіровограда.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко