Справа № 201/8673/17
Провадження №2/201/2198/2017
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

25 липня 2017р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

16.06.2017р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.07.2017р. було відкрито провадження по справі.

Одночасно, 16.06.2017р. позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої позивач посилався на те, що відповідач не повертає суму боргу, що є підставою для забезпечення позову. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення. Просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, грошові кошти які належать відповідачу.

Ознайомившись із заявою позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволені відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. Якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику.

Таким чином, враховуючи, що предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення боргу, то накладення арешту на невизначене коло рухомого та нерухомого майна може привести к порушенню прав відповідача щодо користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Крім того, зміст заяви не містить найменування конкретного майна, яке належить на праві власності відповідачу, а містить вимоги щодо невизначеного кола рухомого та нерухомого майна. Будь-яких заяв щодо виявлення майна, яке належить на праві власності відповідачу, від позивача також не надходило.

Відповідно до п. 8 розділу VIII вищевказаної Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні в банках чи в інших фінансових установах може бути накладено арешт.

Таким чином, задля накладення арешту на грошові кошти необхідно мати відомості про банк, в якому є рахунки боржника та номери цих рахунків.

З огляду на те, що позивачем не зазначено назви конкретних фінансових установ та номерів рахунків у цих установах, на яких перебувають грошові кошти відповідача, то вважаю, що в задоволенні цієї частини заяви слід також відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів того, що невжиття даних заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення та не зазначено обґрунтування необхідності обрання саме такого виду забезпечення позову,як накладення арешту, не надано доказів яке майно належить на праві власності відповідачу та які саме грошові кошти належать відповідачу, вважаю за можливе в задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5 ст.ст. 151, 152, 210, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА :

В задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко