Справа № 591/2282/17
Провадження № 4-с/591/44/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Він у добровільному порядку 30 вересня 2016 року виконав рішення суду. В 2017 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору на підставі постанови державного виконавця від 24.10.2016 року ВП№52297980. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки він добровільно виконав рішення суду, державний виконавець не вчиняв жодних виконавчих дій у виконавчому провадження про стягнення нього коштів на користь банку. Також просить поновити строк оскарження постанови, оскільки про існування постанови він дізнався лише при отримання постанови про відкриття провадження з примусового її виконання. Тому просить скасувати постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору.

Державний виконавець скаргу заперечила та пояснила, що державним виконавцем не допущено порушень вимог закону. Боржник не виконав рішення суду у визначений для добровільного виконання строк та не повідомив державного виконавця про виконання судового рішення.

Заслухавши пояснення заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали виконавчих проваджень та матеріали справи, суд вважає скаргу обґрунтованою з огляду на таке.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.09.2016 року державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№52297980 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу та надано строк для добровільного виконання рішення суду у продовж 7 днів від дня отримання копії постанови.

Вказана постанова державного виконавця була направлена поштою боржнику 28.09.2016 року (а.с. 50). При цьому у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази вручення вказаної постанови боржнику.

03.10.2016 року до Зарічного ВДВС м. Суми надійшла заява представника стягувача (ПАТ КБ «Приватбанк») від 30.09.2016 року про повернення виконавчого документу у звязку з виконанням боржником судового рішення.

Вказана заява не було розглянута державним виконавцем та рішення по ній прийняте не було.

Замість завершення виконавчого провадження, 13.10.2016 року державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 46327,63 грн. (а.с. 15)

24.10.2016 року від представника стягувача надійшла повторна заява про повернення виконавчого листа у звязку з добровільною сплатою боргу і в цей же день державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та виведено в окреме провадження стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається із Правової позиції ВСУ у справі №6-785цс15 від 6 липня 2015р. положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.10.2016 року, строк добровільного виконання судового рішення для боржника сплив 13.10.2016 року.

З копії квитанції вбачається, що борг перед банком був погашений боржником 30.09.2016 року та в цей же день стягувач направив до ВДВС заява про відкликання виконавчого документу, яка була отримана ВДВС 03.10.2017 року.

Наведене у своїй сукупності свідчить на те, що боржник виконав рішення суду добровільно, а державний виконавець отримав повідомлення про повне фактичне виконання судового рішення безпосередньо від стягувача до спливу визначеного для добровільного виконання рішення суду строку.

Також слід зазначити, що у період з 20.09.2016 року по 24.10.2016 року державним виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій про що свідчать оглянуті у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження ВП№52297980.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що рішення суду виконано боржником у визначений самим державним виконавцем строк (до 13.10.2016 року), державний виконавець отримав у строк до 13.10.2017 року повідомлення стягувача про повне виконання судового рішення , державним виконавцем не вчинялись жодні дії щодо примусового виконання рішення суду, а тому постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам закону та є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи те, що заявник дізнався про постанову про стягнення з нього виконавчого збору лише після відкриття виконавчого провадження з примусового її виконання, суд вважає, що строк на оскарження постанови заявником пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. Тим більше, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№52297980 відсутні докази вручення даної постанови від 13.10.2016 року заявнику

На підставі викладеного та керуючись, ст. 383 386 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови державного виконавця від 13.10.2016 року ВП№52297980 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП№52297980 від 13.10.2016 року державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору в сумі 46327,63 грн. з боржника ОСОБА_1.

Ухвала суду може бути оскаржена до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в пятиденний строк з дня оголошення ухвали суду (для осіб, що не були присутні при проголошення ухвали суду в той же строк з часу отримання її копії) апеляційної скарги.

Суддя