Справа № 461/8826/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/4293/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Левика Я.А. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 представника ОСОБА_4;

відповідачки ОСОБА_5 і її представника адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 Батура Хімявича та ОСОБА_5 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 Батура Хімявича та ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 січня 2015 року між ним та ОСОБА_5 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким сторони зобовязалися строком до 01 квітня 2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, площею 129,4 кв. м. (в подальшому «спірна квартира»).

В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором, ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_5 у якості забезпечувального платежу 476 268 грн, що еквіваленто 30 000 доларів США за міжбанківським курсом валют на день укладення договору. Однак, всупереч домовленостей сторін, основний договір та договори, передбачені пунктом 5.2.6 попереднього договору не було укладено у строк, який обумовлено сторонами.

Позивач вважає, що порушення зобовязання відбулося з вини відповідачів, оскільки ними не було вчинено жодних дій по сприянню покупцю в купівлі-продажу інших квартир в будинку, що становить 100 % загальної площі будинку по вул. У.Самчука, 15 у м. Львові на умовах передбачених п.2.2. попереднього договору і як наслідок порушення умов п.5.2.6.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просив: стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в сумі, еквівалентній 60 000 доларів США в гривнях за курсом української гривні до долара США на дату прийняття рішення; стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3 % річних від простроченої суми, що становить 13 597 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 60 000 доларів США, що в еквіваленті становить 1 552 365,36 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 % річних від простроченої суми, що становить 13 597 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1, а.с. 132-134).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_7 та представник ОСОБА_5

Апелянти просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважають, що ні позивачем, ні судом в оскаржуваному рішенні не зазначено, у чому саме полягає вина відповідачів у тому, що основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було, оскільки п. 6.2 попереднього договору встановлено, що Продавець (ОСОБА_5В.) зобовязана повернути попередньо сплачену суму забезпечувального платежу Покупцю (позивачу) у двохкратному розмірі до 05.04.2015 року у випадку, якщо Основний договір та договори, вказані в пункті 5.2.6 попереднього договору, не буде укладено до 01.04.2015 року з вини Продавця.

Вважають, що доказами по справі доведено факт відсутності вини відповідачів у тому, що основний договір укладено не було.

Вважають, що 476 268 грн., які були передані позивачем відповідачу ОСОБА_7 на виконання умов попереднього договору, були завдатком, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 571 ЦК України.

Вважають, що відповідачі жодних зобовязань щодо продажу позивачу інших квартир у будинку на себе не брали і не могли брати, оскільки вони не є власниками цих квартир, і формулювання, яке міститься у попередньому договорі «сприяти Покупцю в купівлі-продажу інших квартир в будинку» - не свідчить про наявність у відповідачів зобовязання продати ці інші квартири.

Звертають увагу на те, що відповідач ОСОБА_7 не був стороною попереднього договору, а діяв від імені відповідачки ОСОБА_5, а відтак вважають, що ОСОБА_7 не є належним відповідачем по даній справі, а тому не було правових підстав для солідарного стягнення коштів з обох відповідачів.

Також звертають у вагу на те, що в оскаржуваному рішенні не наведено розрахунків суми (як то курсу валют на певну дату), яку стягнув суд з відповідачів(т.1, а.с. 137-142).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року (яким рішенняГалицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 рокубуло скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4В.), а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 27-29).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_5 і її представникана підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належним чином не виконали зобовязання за попереднім договором від від 30 січня 2015 року, а саме - до 01 квітня 2015 року не уклали із позивачем основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, площею 129,4 кв. м.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 30 січня 2015 року між ОСОБА_4 (покупець) та ОСОБА_5 (продавець), від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв відповідач ОСОБА_7, укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким сторони зобовязались до 01 квітня 2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 1 в будинку № 15 на вул. У. Самчука у м. Львові, площею 129,4 кв. м (п.1.1 договору; т.1, а.с. 6-9).

Пунктом 5.2.1 вищевказаного договору передбачено те, що продавець зобовязаний підготувати за власний кошт документи, необхідні для укладання з Покупцем та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що є предметом договору, в строк передбачений п. 1.1 цього договору, в тому числі: експертну грошову оцінку вартості майна, довідки форми 2 з експлуатуючої організації та інші необхідні документи.

Крім того, в пункті 5.2.6 договору зазначено, що Продавець зобовязаний сприяти Покупцю в купівлі-продажу інших квартир у будинку, що становлять 100 % загальної площі будинку на вул. У.Самчука, 15, у м. Львові на умовах, передбачених в п.2.2 даного Договору.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що в разі, якщо Основний договір та договори вказані в п.5.2.6 даного Договору не буде укладено до 01 квітня 2015 року з вини Продавця, останній зобовязаний повернути попередньо сплачену суму забезпечувального платежу Покупцю в двохкратному розмірі до 05 квітня 2015 року. В разі неповернення суми грошових коштів зазначених в даному пункті, Покупець має право звернути стягнення на предмет договору виключно в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.3 попереднього договору, в забезпечення виконання зобовязань за цим та основним договором, що буде укладений в майбутньому, ОСОБА_4 (покупець), до підписання цього договору, сплатив ОСОБА_5 (продавцю) в якості забезпечувального платежу 476 268 грн, що становить еквівалент 30 000 доларів США. Сплачена сума забезпечувального платежу зараховувалась до суми платежу згідно з п. 2.1 попереднього договору.

Забезпечувальний платіж у сумі 30 000 доларів США отримав ОСОБА_7 від ОСОБА_4, що підтверджується письмовою розпискою (т.1, а.с. 10) та визнається сторонами.

Як установлено матеріалами справи та не оспорюється сторонами, основний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, а кошти не повернуто.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання, а частиною 1 ст. 543 ЦК України що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_7не був стороною попереднього договору і жодних обовязків по виконанню ним умов цього договору на нього не покладалося, а тому такий не може нести солідарну відповідальність перед позивачем нарівні із продавцем за попереднім договором ОСОБА_5, як стороною цього договору.

Підписання попереднього договору від імені ОСОБА_5 та отримання коштів від ОСОБА_4 не створює для ОСОБА_7 жодних прав та обовязків за попереднім договором.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами.

Суд, у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України, не звернув уваги на те, що для настання негативних наслідків у вигляді відшкодування другій стороні збитків, завданих невиконанням попереднього договору, необхідною умовою є необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору протягом строку, встановленого попереднім договором.

Пунктом 5.2.1 Попереднього договору від 30 січня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 (як продавець спірної квартири) взяла на себе зобовязання підготувати за власний кошт документи, необхідні для укладення з покупцем (позивачем ОСОБА_4В.) та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу згаданої квартири в строк, передбачений п.1.1 цього Договору (до 01.04.2015 року), в тому числі: експертну грошову оцінку вартості майна, довідки форми 2 з експлуатуючої організації та інші необхідні документи.

ОСОБА_5 були поданими до суду довідка форми 2 з експлуатуючої організації, яка датована 12.02.2015 року, а також Звіти про оцінку майна (квартир в будинку № 15 на вул. Самчука у м. Львові), датовані 03.02.2015 року, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що нею були виконаними взяті на себе зобовязання, що передбачені вище згаданим пунктом 5.2.1 Попереднього договору від 30 січня 2015 року.

Системний аналіз положень Попереднього договору від 30 січня 2015 року, а також матеріалів справи в цілому (зокрема доводів позовної заяви), свідчить про те, що кінцевою метою позивача ОСОБА_4 була «купівля, за сприяння Продавця (спірної квартири ОСОБА_5В.), усіх інших квартир в будинку № 15 по вулиці Самчука У. у місті Львові одночасно із укладенням Основного договору передбаченого п.1.1 даного договору» (п. 1.2 Попереднього договору від 30.01.2015 року; т.1, а.с. 6).

Як встановлено судами, ОСОБА_5 не була власником інших квартир в будинку № 15 на вул. Самчука у м. Львові (крім спірної квартири № 1), а відтак їй не можна ставити в вину ту обставину, що домовленості про укладення договорів купівлі-продажу інших квартир у згаданому будинку між ОСОБА_4 та власниками цих квартир (які не були сторонами в Попередньому договорі від 30 січня 2015 року) досягнуто так і не було, що (в кінцевому підсумку) і стало фактичною причиною того, що Основний договір купівлі-продажу спірної квартири укладено не було.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин санкцій, передбачених п.6.2 Попереднього договору від 30 січня 2015 року, а тому вважає, що забезпечувальний платіж у сумі 30 000 доларів США слід визнати (у відповідності до ч.2 ст. 570 ЦК України) авансом, сплаченим в рахунок належних з ОСОБА_4 платежів за спірну квартиру при умові укладення Основного договору купівлі-продажу цієї квартири, який (з урахуванням того, що Основний договір купівлі-продажу спірної квартири укладено не було) і підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4

Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на день ухвалення судом даного рішення (07.08.2017 року) Національним Банком України встановлено, що 100 доларів США коштує 2 584 грн. 29 коп., а відтак 30 000 доларів США в еквіваленті становлять 775 287 грн.

За змістом частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання (відповідач ОСОБА_5В.), на вимогу кредитора (позивача ОСОБА_4В.) зобовязаний сплатити суму боргу, а також (зокрема) 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, до стягнення з відповідачки ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 також підлягає 3 % річних у розмірі 23 258 грн. 61 коп.

З урахуванням вище наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем ОСОБА_4 було понесено судових витрат на загальну суму 4 327 грн. 01 коп. (3 654 + 121,80 + 551,21; том. 1, а.с. 1, 2, 92).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до задоволення частково, то до стягнення з відповідачки ОСОБА_5 на користь позивача слід присудити 2 163 грн. 05 коп. судових витрат - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як також стверджується матеріалами справи, відповідачкою ОСОБА_5 було понесено судових витрат на загальну суму 12 012 грн. 80 коп. (4 019,41 + 2 679,59 + 5 192 + 121,80); том. 1, а.с. 136, 153; том. 2, а.с. 2; а.с. 21 виділених матеріалів).

Відтак, до стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь відповідачки ОСОБА_5 слід присудити 6 006 грн. 40 коп. судових витрат пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 Батура Хімявича та ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 775 287 (сімсот сімдесят пять тисяч двісті вісімдесят сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 % річних від простроченої суми, що становить 23 258 (двадцять три тисячі двісті пятдесят вісім) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 163 грн. 05 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 6 006 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: