Номер провадження: 22-ц/785/6404/17
Номер справи місцевого суду: 522/2019/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування пункту розпорядження,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування пункту розпорядження.

Під час розгляду справи, ОСОБА_9, представник ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якому просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії по продажу 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, а саме квартири №15, яка складається з кімнат 17,4 кв.м., 7,5 кв.м., 10,2, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 60 та складає 66,31 кв.м., загальної площі всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, яка належить на праві власності ОСОБА_2, також просив внести запис до Державного реєстру заборон нерухомого майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року заява ОСОБА_9, представника ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії по продажу 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, а саме квартири №15, яка складається з кімнат 17,4 кв.м., 7,5 кв.м., 10,2, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 60 та складає 66,31 кв.м., загальної площі всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, та належить на праві власності ОСОБА_2, внести запис до Державного реєстру заборон нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми процесуального права.

За змістом п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування пункту розпорядження (а.с. 3-6 т. 1).

Під час розгляду справи, ОСОБА_9, представником ОСОБА_3 була надана заява про забезпечення позову, в якій представник просила вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії по продажу 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, а саме квартири №15, яка складається з кімнат 17,4 кв.м., 7,5 кв.м., 10,2, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 60 та складає 66,31 кв.м., загальної площі всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, яка належить на праві власності ОСОБА_2, також просила внести запис до Державного реєстру заборон нерухомого майна (а.с. 225-227 т. 2).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року заява ОСОБА_9, представника ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії по продажу 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, а саме квартири №15, яка складається з кімнат 17,4 кв.м., 7,5 кв.м., 10,2, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 60 та складає 66,31 кв.м., загальної площі всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, та належить на праві власності ОСОБА_2, внести запис до Державного реєстру заборон нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується з ухвалою суду про забезпечення позову, оскільки оскаржувана ухвала судом постановлена без належного зясування істотних обставин для забезпечення позову, яка винесена з порушенням норм процесуального права.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 от 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвала про забезпечення позову ухвалюється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі договору дарування належить 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складає 66,31 кв.м. загальної площі. Загальна площа всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01(а.с. 57-60 т. 2).

В заяві про забезпечення позову, представник позивача просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії по продажу 741/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, а саме квартири №15, яка складається з кімнат 17,4 кв.м., 7,5 кв.м., 10,2, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 60 та складає 66,31 кв.м., загальної площі всього приміщення квартири спільного заселення складає 89,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, для того щоб до ухвалення рішення по справі третя особа ОСОБА_2 не в змозі була продати вказану частину квартири, посилаючись при цьому, що між сторонами по справі існує спір про користування, володіння спірним майном (кімнатою), яка належить на праві власності третій особі ОСОБА_2, також просила внести запис до Державного реєстру заборон нерухомого майна (а.с. 225-227 т. 2).

Тобто, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не є відповідачем по справі, так як ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, зазначивши в позові в якості третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8, та ОСОБА_2, а також те, що ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати пункт 3.9 розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Однак, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, у порушення вимог ст. 151 ЦПК України не звернув уваги, що ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, а є третьою особою, а також, не прийняв до уваги п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом норм процесуального права, які привели до порушення порядку вирішення питання щодо забезпечення позову, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду Одеської області не перешкоджає подальшому руху справи і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

За змістом пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обовязки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13 18, 20, 24 29, 31 33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Отже, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі 6-116-116цс16 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року скасувати, з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_10