Дата документу 14.11.2017 Справа № 554/5034/17
Справа № 554/5034/17
Провадження № 2/554/2724/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 листопада 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Шевської О.І.
при секретарях Дроздові Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Медтехніка-Полтава» в особі голови комісії з припинення ПАТ «Медтехніка Полтава» ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, подавши заяву через канцелярію суду про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовільнити.
Представник відповідача до суду не зявився, повідомлений належним чином шляхом надіслання судових повісток, причини неявки суду не повідомив.
Суд спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою, та ухвалив рішення.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У ст.2 КЗпП України передбачено право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Судом встановлено, що позивач працювала на різних посадах а ПАТ «Медтехніка-Полтава», що підтверджується копією трудової книжки.
30.11.2016 року звільнилася з даного підприємства за ст.36 КЗпП України, згядно з наказом №4 від 29.11.2016 року з посади інженера з організації керування виробництвом.
Заробітна плата позивача складала 1500 грн. в місяць.
Підприємством не було виплачено заробітну плату позивачу за 2016 рік.
За 11 місяців заборгованість підприємства склала 16 500 грн.
Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України обставини на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, та приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача невипласеної заробітної плати.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60,169, 197, 224, 212-215 ЦПК України, ст.ст.23,36,235,237-1 КЗпП України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Медтехніка-Полтава» в особі голови комісії з припинення ПАТ «Медтехніка Полтава» ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку задовольнити.
Стягнути з ПАТ «Медтехніка Полтава» судовий збір на користь держави у сумі 640 грн.
Копію даного рішення направити відповідачу пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня отримання його копій особами, які не брали участі у розгляді справи.

Суддя: О.І.Шевська