Номер провадження: 22-ц/785/1572/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року,

встановила:

У липні 2013 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04.06.2008 р., станом на 15.04.2013 р., у розмірі - 47 523,84 долара США, що за офіційним курсом НБУ становить - 379 858,05 грн., яка складається з: - заборгованість по кредиту - 30 936,16 долара США, що за офіційним курсом НБУ становить - 247 272,73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 066,90 долара США, що за офіційним курсом НБУ становить - 112 436,73 грн.; - пеня - 2 520,78 долара США, що за офіційним курсом НБУ становить - 20 148,59 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що згідно укладеного 04.06.2008 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) з додатками Банк надав останньому кредит у розмірі - 33 000 доларів США, що еквівалентно - 160 116,00 грн. за курсом НБУ на день його укладення, зі сплатою процентів за його користування у розмірі - 14,5 % річних, строком повернення - до 04.06.2018 р..

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 04.06.2008р. між Банком та ОСОБА_5, між Банком та ОСОБА_6 укладено окремі договори поруки, згідно умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником у повному обсязі за невиконання останнім зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі.

Банк 17 квітня 2013 року на адресу відповідачів направив вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, які залишились без задоволення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 р. позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 (І.П.Н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04.06.2008 року в загальному розмірі - 47 523,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2013 р. складає - 379 858,05 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 30 936,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2013р. становить - 247 272,73 грн.; - заборгованість за процентами у розмірі - 14 066,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2013 р. становить - 112 436,73 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 869,18 доларів США або - 6 947,35 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 151,60 доларів США або - 13 201,24 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 (І.П.Н. НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3 441,00 грн..

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. У судове засідання, призначене на 09 листопада 2017 р., не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на необґрунтованість скарги. У судове засідання, призначене на 09.11.2017 р., Банк представника не направив. Причини неявки представника не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованостіне оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Банку до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позов в цій частині є обґрунтованим (Т. 1, а. с. 173 - 180).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог до ОСОБА_4. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріально (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 1054 ЦК України) та процесуально (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04.06.2008 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) з додатками (Т. 1, а. с. 8 - 15), згідно якого Банк надав останньому кредит у розмірі - 33 000 доларів США, що еквівалентно - 160 116,00 грн. за курсом НБУ на день його укладення, на умовах повернення та сплати процентів за його користування у розмірі - 14,5 % річних (п. 1.3.1.), шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених в договорі, строком до - 04.06.2018 р. (п. 1.2.2).

Згідно п. 1.4 договору кредит наданий на споживчі потреби.

Пунктом 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту визначено, що сукупна вартість кредиту визначається графіком платежів (Додаток №1). У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі - 525 доларів США.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі невиконання або прострочення виконання позичальником грошових зобов'язань перед Банком, передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового погашення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому п. 12 цього договору.

Згідно п. 8.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором та /або кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати додатково сплатити пеню, а також штраф у сумі - 500 грн. згідно ст. 611 ЦК України (п. 8.6).

Згідно п. 10.14 договору у разі невиконання позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення кредиту в порядку встановленому розділом 12, у разі порушення умов договору, це вважається істотним порушенням умов цього договору.

Згідно п. 12.1. договору, відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.14 договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання такого повідомлення (вимоги), при цьому в випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни адреси або з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення.

04.06.2008 р. (Т. 1, а. с. 16 - 22) між Банком та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №1 з якої вбачається, що сторонами також додано до Договору Додаток № 2 - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а. с. 17 - 21), та Додаток № 3 - Тарифи Банку, та що позичальник ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню. Ця додаткова угода являється невід'ємною частиною Договору.

22.10.2009 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено ще Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 04.06.2008 р. (Т. 1, а. с. 24 - 31 ), з умов якої вбачається, що сторони домовилися що для ідентифікації Договору може також окрім номеру №0 застосовуватись і реєстровий № 1, та день сплати ануїтетного платежу «25» число кожного календарного місяця, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж, та про зміну розміру ануїтетного платежу. Позичальник зобов'язується повертати кредит таким чином: - у період з 25.11.2009 р. сплачує нараховані проценти; - у період з 25.04.2010 р. до кінця терміну дії Договору платіж у розмірі - 540 доларів США, якщо іншій розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов Договору.

День сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного місяця.

Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов Договору (п. 2).

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, а також сплачувати штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 04.06.2008 р. між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 209126, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.06.2008 р. в повному обсязі (Т. 1, а. с. 32 - 33).

Згідно п. 1.2 договору поруки поручителю відомі всі умови вищезазначеного Основного договору.

Згідно п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник за всіма зобов'язаннями за основним договором.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 04.06.2008 р. між Банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 209139 (а. с. 35 - 36). Згідно п.1.2 якого поручителю відомі всі умови вищезазначеного Основного договору (споживчого кредиту №0 від 04.06.2008 р.).

У випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя (п. 2.2).

22.10.2009 р. між банком та ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки № 209126 від 04.06.2008 р. (Т. 1, а. с. 34), а також між Банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки № 209139 від 04.06.2008 р. (Т. 1, а. с. 37).

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов за кредитним договором утворилась заборгованість.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами банком 17 квітня 2013 року на адресу відповідачів направлено вимоги про дострокове погашення кредитних заборгованостей, та про право на звернення до суду з вимогою про стягнення боргу (а. с. 45 - 47).

На підтвердження доказів про наявну заборгованість за вказаним кредитом Банком надана довідка - розрахунок заборгованості станом на 15.04.2013 р., загальна сума якої становить - 47 523,84 доларів США, що станом на 15.04.2013 р. за офіційним курсом НБУ становить - 379 858 грн. 05 коп., з яких: - заборгованість за кредитом - 30 936,16 доларів США; - заборгованість за процентами - 14 066,90 доларів США; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 869,18 доларів США або - 6947 грн.35 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 151,60 доларів США або - 13 201 грн.24 коп..

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що наданий споживчий кредит позичальник не повернув, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що він не повідомлявся належним чином про розгляд справи за місцем реєстрації свого місця проживання, що позбавило його права приймати участь у справі, користуватися наданими йому процесуальними правами, порушило принцип доступу до правосуддя, змагальності сторін, дата видачі виконавчого листа збігається з датою ухвалення заочного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Як було вказано вище, під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини по справі, правовідносини сторін. Інших доводів крім процесуальних порушень, зокрема, щодо розрахунку заборгованості, який колегією суддів перевірений і визнаний правильним, апеляційна скарга не містить, свого варіанту розміру заборгованості апелянт не надав (ст. 303 ЦПК України).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не посилається на відсутність боргу, невідповідність розрахунку боргу дійсним обставинам тощо. Призначенаапеляційним судом за клопотанням ОСОБА_4 по справі судова економічна експертиза (Т. 2, а. с. 27 - 31) не була проведена у зв'язку з не проведенням останнім її оплати (Т. 2, а. с. 37). Таким чином, апелянт не спростував належними та допустимими доказами наявність заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова