Справа № 500/2177/17
Провадження № 2/500/2084/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Крупицької Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що позивачем не подані документи, що підтверджують родинні чи інші відносини спадкодавця для закликання до спадкування за законом.

В уточненому позові позивач ОСОБА_3 зазначила, що з 1992 року є непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням від 22.07.1992 року. З 1991 року знаходиться на обліку в КП «Ізмаїльський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозами: остеохондроз хребта, вторинний больовий синдром, коксартроз, стенокардія, а в 1995 році захворіла на целебросклероз з гіпертонією. У зв'язку з хворобою потребувала постійного лікування, всю пенсію витрачала на ліки і тому з цього періоду, а саме з 1995 року по 28.12.1998 року перебувала на утриманні ОСОБА_5, яка отримувала значно більшу пенсію і в зв'язку з цим, купували продукти харчування, несла всі витрати на побутові потреби та сплачувала комунальні послуги і ця допомога була постійним джерелом засобів для існування позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що позивача ОСОБА_3 добре знає, і позивач приблизно з 1989 року проживала разом із ОСОБА_5 ОСОБА_3 мала хронічні захворювання та спадкодавець ОСОБА_5 доглядала за нею та допомога їй. Вони проживали разом як мати з донькою і дійсно після погіршання стану здоров'я ОСОБА_3 знаходилась на утриманні ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що в 1972 році вони переїхали жити до будинку АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_3 приблизно з кінці 80 - х років проживала разом із ОСОБА_5 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Коли ОСОБА_3 захворіла, вони жили на гроші спадкодавця ОСОБА_5 Після погіршання стану здоров'я ОСОБА_3 знаходилась на утриманні ОСОБА_5

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло від 18.09.1997 року за № 803, виданого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 належало по 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя спадкодавець заповіту не залишала.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 530 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабака померлого як з боку батька, так і збоку матері (друга черга).

Спадкоємці першої та другої черги після смерті ОСОБА_5 відсутні.

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 року), до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства.

Необхідно приймати до уваги, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 1992 року є непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням від 22.07.1992 року, а з 1991 року знаходиться на обліку в КП «Ізмаїльський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозами: остеохондроз хребта, вторинний больовий синдром, коксартроз, стенокардія, а в 1995 році захворіла на целебросклероз з гіпертонією, що підтверджується записом в медичній амбулаторній карті та довідкою лікаря від 12.06.2017 року

Таким чином, як було з'ясовано судом, позивач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 знаходилась на її утриманні, оскільки допомога яка надавалась була систематичною, протягом певного періоду часу, і спадкодавець фактично здійснював утримання позивача, що було підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 допитаними в судовому засіданні.

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_5, що підтверджено записом в будинковій книзі на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року).

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача ОСОБА_3 неможливо, суд вважає за доцільне визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Бурнусус