У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Рівненського районного суду від 25 травня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Рівненського районного суду від 25 травня 2016 року провадження у даній справі закрито.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що закриваючи провадження у даній справі в порядку п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд виходив з того, що набрало законної сили рішення Рівненського районного суду від 20.09.2010 року у справі №2-506/2010, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. Однак судом не було враховано, що за даними справами предмет спору та сторони договору різні, а саме: у справі №2-506/2010 позов подано до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, а у справі №570/104/16-ц - до боржника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Стверджував, що виходячи з аналізу норм ч.4 ст. 591 ЦК України та ст. 24 ЗУ «Про заставу», ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, має право для задоволення своїх грошових вимог на звернення стягнення на предмет застави; разом з тим, сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого боржника.

Доводив, що оскільки на момент ухвалення судом рішення у справі борг повивачу в повному обсязі повернуто не було, то у суду не було підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору за інші періоди, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

З цих підстав просив ухвалу Рівненського районного суду від 25 травня 2016 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін. ОСОБА_3, ОСОБА_4 були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи без їх участі.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справі в порядку п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, виходив з того, що набрало законної сили рішення Рівненського районного суду від 20.09.2010 року у справі №2-506/2010, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Копія зазначеного рішення від 20.09.2010 року у справі №2-506/2010 в матеріалах справи відсутня і місцевий суд посилаючись на нього, як на підставу закриття провадження в справі не долучив його до справи на підтвердження свого висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів даної справи та наскільки можливо зробити висновок з копій про відкриття та закриття виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет застави з боржника ОСОБА_2, з яких фактично виходив місцевий суд - не всі елементи попереднього позову ПАТ КБ Приватбанк, що випливають з того ж кредитного договору є тотожними.

В даній справі банк звернувся до суду з позовом не лише до позичальника ОСОБА_2 а й його поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, підстав для закриття провадження в даній справі у місцевого суду не було, а тому оскаржена ухвала підлягає до скасування, а справу слід повернути до місцевого суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.2 ст. 307, 311, 313,314, 315, 324,325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду від 25 травня 2016 року скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук