Справа № 544/458/17
РІШЕННЯ

іменем України

28 липня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 09 червня 2008 року придбав будинок по вул. Цибаня, 22, м. Пирятин Полтавської області, який був не придатний для проживання та потребував перебудови. 09.07.2008 рішенням виконкому Пирятинської міської ради № 301 йому було дозволено побудувати новий двоповерховий будинок із гаражем на місці старого будинку за вищезазначеною адресою, попередньо отримавши дозвіл на виконання робіт у районній інспекції Державної архітектурно будівельної інспекції (ДАБК). Виготовивши проект забудови земельної ділянки по вул. Цибаня, 22, м. Пирятин він побудував двоповерховий будинок без дозволу районної інспекції ДАБК. З метою легалізації самочинного будівництва він подав декларацію про готовність обєкта до експлуатації, яка була повернута йому на доопрацювання у звязку з порушенням вимог встановлених п. 8 та п. 10 «Порядку введення в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів до експлуатації». У звязку з чим у нього виникла необхідність у визнанні права власності на здійснене самочинне будівництво у судовому порядку. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з підвалом «Д-1», стінку підпірну № 1, огорожу № 2, що розташовані за адресою: вул. Цибаня, 22, м. Пирятин Полтавської області.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, а також додатково суду пояснили, що у 2017 році, ще до звернення до суду, позивач подав до Департаменту ДАБІ Декларацію про готовність обєкта до експлуатації відповідно до Порядку введення в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів до експлуатації, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, однак йому було відмовлено, оскільки в поданій Декларації не заповнений розділ про ухвалене судове рішення. Іншого способу захисту, як визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку, сторона позивача не вбачає, тому просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок за адресою: вул. Цибаня, 22, м. Пирятин Полтавської області.

Представник відповідача до суду не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, проти позову не заперечує.

Представник третьої особи Департаменту ДАБІ у Полтавській області до суду не зявився, надіслав на адресу суду листа, в якому просив розглянути справу в його відсутність, а також по суті позовних вимог пояснив, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно зі статтею 39 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закінчені обєкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року. Пунктом 10 зазначеного Порядку передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умов можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Таким чином представник Департаменту ДАБІ при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду та відповідно до чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 належить житловий будинок по вул. Цибаня, 22, м. Пирятин Полтавської області (а.с.8).

10.06.2008 позивач зареєстрував право власності на належну йому житловий будинок у КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в книзі № 15 за реєстровим №1738 (а.с.9, 18).

Земельна ділянка площею 0,1000га з кадастровим № :50:001:0170, розташована по вул. Цибаня, 22 у м. Пирятин Полтавської області, належить ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86617284 від 10.05.2017 (а.с.44).

Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради від 09.07.2008 ОСОБА_1 надано дозвіл побудувати новий двоповерховий будинок із гаражем розміром 8,50 х9,50м замість старого на території будинковолодіння № 22 по вул. Цибаня м. Пирятин Полтавської області та зобовязано отримати дозвіл на виконання робіт у районній інспекції ДАБК (а.с.11).

Після придбання даного будинку позивачем його було знесено, а на його місці побудовано новий двоповерховий будинок, який складається з житлового будинку з підвалом «Д-1», загальною площею 192,7кв.м, житловою площею 68,7кв.м, стінки підпірної №1, огорожі №2, відповідно інформаційної довідки виданої КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить технічний паспорт, виготовлений 26.01.2017 ( а.с.13-17, 19).

Відповідно довідки виконавчого комітету Пирятинської міської ради житловий будинок № 22 по вул. Цибаня у м. Пирятин Полтавської області на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, побудований відповідно до діючих будівельних, протипожежних та санітарних норм. ( а.с.12)

У 2017 році позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з Декларацією про готовність обєкта до експлуатації відповідно до Порядку введення в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів до експлуатації, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 461 (зі змінами), однак листом № 1016-311/620 від 16.03.2017 йому було відмовлено у її прийнятті, оскільки Декларація оформлена з порушенням встановлених вимог та містить дані не у повному обсязі, відповідно до п. 19 Порядку, в тому числі в п.8 не зазначена форма судового рішення, дата його ухвалення, номер судової справи та дата набранням судовим рішенням законної сили, а у п. 10 зазначена технічна документація з землеустрою не є документом, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (а.с.23).

Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Як роз'яснив Пленум ВССУ в п.4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Судом установлено, що позивачем побудовано будинок на земельній ділянці, придбаній ним у власність з відповідним цільовим призначенням, але без відповідного дозволу.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ "Про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-IIІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів (надалі - Порядок №461).

Пунктом 10 вказаного Порядку №461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України "Про архітектурну діяльність" одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці).

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Судом установлено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86617284 від 10.05.2017 (а.с.44).

Також установлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Департаменту ДАБІ у Полтавській області, але йому було відмовлено у проведенні такого узаконення.

Таким чином в іншому порядку, окрім судового, позивач не має можливості захистити свої права.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що самочинне будівництво, здійснене позивачем, побудовано на належній йому земельних ділянках, також встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації обєкта самочинного будівництва, крім того позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у прийнятті об'єкта до експлуатації компетентним органом, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та визнання за ним права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Цибаня, 22, м. Пирятин, Полтавська область.

Керуючись ст.3-11, 57-60, 212-215, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання права власності на самочинне будівництво - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що складається із житлового будинку з підвалом «Д-1», загальною площею 192,7кв.м, житловою площею 68,7кв.м, стінки підпірної №1, огорожі №2 та який розташований за адресою: вул. Цибаня, 22, м. Пирятин, Полтавська область.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Нагорна