Провадження № 2/641/1884/2017 Справа № 641/5099/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначив, що 05.10.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, на даний час їх шлюбу розірвано за рішенням суду. Під час шлюбу 16.06.2012 року на ім'я відповідачки подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу за квартиру сплачено 159500,00 грн., він надав згоду на купівлю квартири дружиною. Фактично квартира була придбана за його кошти, які були отримані ним 28.04.2012 року в дар від матері ОСОБА_3, яка у цей день продала власний будинок АДРЕСА_2. Відповідачка матеріальної участі в купівлі квартири не приймала, оскільки працевлаштованою на той час не була. Він отримав в дав кошти, які стали його особистою власністю та після цього на них придбав спірну квартиру. Відповідачка має свою квартиру, яку придбала за два тижні до укладення шлюбу, таким чином її житлові права порушені не будуть.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні визнала той факт, що квартира була придбана на гроші надані матір'ю позивача. Зазначила, що матір дала гроші на квартиру та на ремонт у квартирі. Надала виписку з карткового рахунку та пояснила, що знімала кошти для купівлі будівельних матеріалів в спірну квартиру. Однак проти позову заперечувала, оскільки вона має двох дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007 року, який на даний час розірвано згідно з рішенням суду.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2012 року ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Петриченко О.О. В пункті 7 договору купівілі-продажу зазначено, що купівля квартири здійснюється за згодою чоловіка покупця.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34689822 зазначено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2.

Згідно розписки, ОСОБА_1 отримав в дар від своєї матері ОСОБА_3 гроші в сумі 246000,00 грн., що еквівалентно 30000,00 доларам США, зобов'язався витратити надані гроші на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1. З продажом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 згодний, зобов'язався знятися з реєстрації з вказаної адреси впродовж місяця.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.04.2012 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_2. Продаж вчинено за суму 422760,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сторчак О.В., реєстровий номер № 270.

Згідно наданої відповідачкою виписки з карткового рахунку ПАТ КБ «Приват банк» вбачається, що вона знімала кошти з картки, однак встановити на що були витрачені кошти неможливо.

Відповідно до ч.2,3 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний суд України у своїх постановах від 3 червня 2015 року, 16 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Для правильного застосування положень ст. 60 СК України щодо визначення права спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, треба перевіряти за які кошти таке майно набуте.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 він був допитаний в судовому засіданні в якості свідка та пояснив, що гроші на придбання спірної квартири він отримав в дар від своєї матері. Зазначені гроші матір отримала від продажу будинку за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 на час придбання квартири не працювала, доходів не мала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_2 В 2012 році родина Новікових придбала квартиру АДРЕСА_1, гроші на купівлю квартири були отримані від матері ОСОБА_1, яка продала свій житловий будинок. ОСОБА_2 на той час доходів не мала та матеріальної участі у придбанні квартири не приймала.

Суд приймає як доказ показання свідків, оскільки вони не протирічать фактичним обставинам справи та наявним письмовим доказам, крім того обставини, які були викладені свідками були підтверджені відповідачкою в судовому засіданні.

Таким чином, системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані належні докази того, що квартира була придбана за його особисті кошти, які він отримав в дар від матері. Цю обставину в судовому засіданні підтвердила і відповідачка. Заперечення відповідачки, що вона має двох дітей, тому в неї є право на ? частину спірної квартири не ґрунтуються на законі.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,88, 209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст. 368 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1595,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв