УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоВисоцької В.С.,
суддів: Гримич М.К., Мостової Г.І.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь 248 271 грн 78 коп. не нарахованих відсотків за період з 09 березня 2014 року по 25 січня 2016 року по договору банківського вкладу, укладеному між сторонами у справі 09 грудня 2013 року, 442 986 грн 25 коп. пені за період з 09 березня 2014 року по 09 січня 2015 року, 35 467 грн 40 коп. 3 % річних за період з 09 березня 2014 року по 25 січня 2016 року, 459 048 грн інфляційних втрат та усі судові витрати покласти на відповідача. Крім того, позивач просив суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» поновити обслуговування депозитного вкладу ОСОБА_6 у будь-якому відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Херсоні, відповідно до умов визначених пролонгованим договором від 09 грудня 2013 року та додатку до нього.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що 09 грудня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходилося у м. Ялта, АР Крим. Починаючи з березня 2014 року банк неправомірно зупинив нарахування відсотків на депозитний вклад позивача з посиланням на відсутність законодавчої бази, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи України в АР Крим з врахуванням тих змін, які відбулись в суспільстві.

ОСОБА_6 вважає такі дії відповідача протиправними з посиланням на те, що стороною договірних відносин є ПАТ КБ «ПриватБанк», а не філія ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Ялта, АР Крим, і тому просить суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 248 271 грн 78 коп. не нарахованих відсотків за період з 09 березня 2014 року по 25 січня 2016 року, 442 986 грн 25 коп. пені за період з 09 березня 2014 року по 09 січня 2015 року, 35 467 грн 40 коп. 3 % річних за період з 09 березня 2014 року по 25 січня 2016 року, 459 048 грн інфляційних втрат, а всього стягнуто 1 185 773 грн 43 коп.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здіснити нарахування процентів за договором від 09 грудня 2013 року, за період з березня місяця 2014 року по січень місяць 2015 року, та перевести нараховані відсотки на рахунок ОСОБА_6 № 5168 7420 1364 8492 в ПАТ КБ «ПриватБанк», або видати через касу будь якого відділення ПАТ «КБ «ПриватБанк» у м. Києві.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтовуючи підстави позову позивач посилався на те, що 09 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходилося у м. Ялта, АР Крим, було укладено договір банківського вкладу (Вклад «Депозит Плюс») на суму 620 тис. грн під 19 % річних. Вклад оформлено на строк 366 днів, по 09 грудня 2014 року включно. Додатковим договором від 09 грудня 2013 року було збільшено процентну ставку на 2 %. З березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» перестало належним чином виконувати свої договірні зобов'язання та нараховувати проценти позивачеві у відповідності до умов договору. Діяльність Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» припинена в травні 2014 року.

Зазначені вище обставини суди попередніх інстанцій вважали доведеними на підставі зібраних у справі доказів, зокрема: виписки від 18 жовтня 2014 року на підтвердження збільшення процентної ставки (а. с. 14-15, т. 1), виписки від 25 листопада 2015 року на підтвердження відкриття депозитного рахунку та внесення на нього коштів у розмірі 620 тис. грн (а. с. 205-207, т. 1; а. с. 188-190, т. 2), виписки по рахункам, виданої Херсонським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 серпня 2016 року (а. с. 217-219, т. 2). Крім того, у матеріалах справи містяться копії наданих позивачем та досліджених судами оригіналів: договору банківського вкладу (Вклад «Депозит Плюс») від 09 грудня 2013 року; додаткового договору від 09 грудня 2013 року (а. с. 215-216, т. 2).

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем доведено підстави позову щодо неналежного виконання банком договірних зобов'язань, яке полягає у безпідставному ненанаруванню процентів за договором з березня 2014 року. Неналежне виконання банком договірних зобов'язань призвело до порушення права позивача, гарантованого ч. 5 ст. 1061 ЦК України, щодо нарахування та виплати процентів за договором банківського вкладу. Суди дійшли висновків про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми не нарахованих процентів за договором, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а також необхідність зобов'язати банк здійснити нарахування відповідачеві процентів за договором та їх виплати через касу відповідача, або шляхом їх зарахування на рахунок позивача.

З такими висновками судів погодитися не можна у зв'язку з наступним.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 215, п.3 ч.1 ст. 315, ст. ст. 213-214 ЦПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим та містити посилання на правові норми, які підлягають застосуванню до правовідносин між сторонами у справі, характер яких встановлено судами на підставі належних та допустимих доказів, досліджених у встановленому законом порядку.

Ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій вимогам вказаних вище норм права не відповідають.

Ні рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року ні ухвала апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року не містять жодних посилань на конкретні обставини справи та правові норми на підставі яких суди дійшли висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень ст. 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

З огляду на зазначене, при розгляді справи суд у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, повинен надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договору банківського вкладу та щодо розміру вкладу, дослідити документи на підтвердження укладення такого договору, перевірити факт проведення розрахунків, сум і навести відповідні результати у судовому рішенні.

Колегія суддів касаційного суду звертає увагу на передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності між сторонами відповідних договірних зобов'язань, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять.

Зокрема, докази позивача на підтвердження підстав позову є такими, що не підтверджують факт додержання письмової форми укладення депозитного договору і внесення позивачем грошових коштів на депозит, оскільки виписки по рахункам не є належними доказами на підтвердження таких обставин.

Слід зазначити, що надані позивачем оригінали примірників вказаних вище договору депозиту та додатку до нього не були предметом дослідження судом першої інстанції, а апеляційним судом такі докази досліджено і взято до уваги з порушенням вимог ст. 303 ЦПК України, оскільки не мотивовано неможливості подання стороною таких доказів до суду першої інстанції.

Оскільки порушення районним та апеляційним судами норм процесуального права унеможливило визначення належним чином характеру правовідносин між сторонами у справі та їх правову кваліфікацію, то ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій визнати законними і обґрунтованими не можна, вони підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька
Судді:М.К. Гримич О.В. Кафідова Г.І. Мостова І.М. Фаловська