Єдиний унікальний номер 243/3240/17 Номер провадження 22-ц/775/1792/2017
Головуючий I інстанції Пронін С.Г.
Категорія 43 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Глушка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

в с т а н о в и в :

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення яким визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2, вселити ОСОБА_1 у вказаний будинок, зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від хвіртки та вхідних дверей в зазначений будинок, та не чинити перешкод в користуванні житловими приміщеннями в будинку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним та судом не були взято до уваги фактичні обставини справи, вселення в будинок відбулося зі згоди власників, з моменту вселення в 1971 році по 28 січня 2017 року вона постійно проживала в будинку, разом з відповідачем сумісною працею та за сумісні кошти приймали участь в покращенні домоволодіння, в будинку знаходиться майно, яке є їх сумісною власністю з ОСОБА_2, а також її особисті речі, правових підстав для виселення із будинку у відповідача не було, а його дії є самоуправством. Крім того, в будинку АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності, немає зручностей, тому вона не може в ньому проживати.

Позивачка в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №5243 від 10 листопада 2017 року, надала заяву, згідно якої просила апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована за № 5244 від 10 листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 28 січня 2017 року позивачка ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 а позов щодо вселення у спірний будинок нею було пред'явлено лише через те, що у будинку, власником якого вона є, її не влаштовують побутові умови. Тобто позивачем ОСОБА_1 реалізовано повноваження власника майна щодо володіння цим майном, зокрема, право власника житлового будинку використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Таким чином, на час судового розгляду вказаної справи позивачка ОСОБА_1 добровільно припинила спільно проживати з ОСОБА_2, після припинення сімейних стосунків не є членом його сім'ї, не пов'язана з ним спільним побутом. В зв'язку з їх взаємною неприязню відмовилась від проживання у спірному будинку, має на праві приватної власності будинок АДРЕСА_4, в якому вона зареєстрована й фактично проживає на теперішній час. Позивачкою не доведено факту її примусового виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 добровільно відмовилась від проживання в спірному будинку після припинення сімейних стосунків з відповідачем. Отже позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Причепою В.Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3932, відповідачеві ОСОБА_2 як спадкоємцю ОСОБА_4, померлої 25 серпня 1989 року, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_7, на земельній ділянці знаходяться житловий будинок, льох, сарай, вбиральня, теплиці, гараж для легкового автомобілю, колодязь, огорожа, водопровід (а.с.13).

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що з 18 грудня 1989 року по теперішній час він зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 (а.с.12).

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається, що вона була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 18 лютого 1992 року по 22 січня 1999 року, з 22 січня 1999 року вона зареєстрована в АДРЕСА_6 (а.с.3).

Згідно з договором довічного утримання від 17 липня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-4152, ОСОБА_5 передала належні їй 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_4 з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд у власність позивачці ОСОБА_1 (а.с.14).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2015 року шлюб, зареєстрований 27 лютого 1971 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Слов'янська Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 216, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, розірвано (а.с.9).

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Слов'янською міської радою 10 липня 2017 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_8, зареєстровані: відповідач ОСОБА_2, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, праонука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.34).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Слов'янської міської ради 18 травня 2017 року, вбачається, за адресою: АДРЕСА_9 зареєстровані: ОСОБА_1, син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, невістка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, онук ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_12, онук ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с.26).

Відповідно до листа Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 2086/303/01/-17 від 31 січня 2017 року розглянуто звернення ОСОБА_1 від 28 січня 2017 року щодо протиправних дій зі сторони її дочки, в ході проведення перевірки проведено бесіду з ОСОБА_7 та ОСОБА_2, звернення розглянуто згідно вимог Закону України «Про звернення громадян» (а.с.10).

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до змісту ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим жилим приміщення, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний будинок належить відповідачеві на праві власності. В зазначений будинок в 1992 році вселилася дружина відповідача та була там зареєстрована до 1999 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 27 лютого 1971 року по 03 лютого 2015 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому ОСОБА_1 як дружина відповідача, тобто як член його сім'ї в зазначений період часу мала право користуватися спірним житловим будинком відповідно до закону.

Позивачка ставить питання про визнання права користування спірним будинком, вселення та усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_10, який на праві власності належить відповідачеві, між тим сама є власником буд. АДРЕСА_11, зареєстрована в ньому і зберігає за собою право користування у цьому будинку, а тому підстави для вселення та усунення перешкод у користуванні спірним будинком у позивачки відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що добровільно з 28 січня 2017 року позивачка припинила мешкати в спірному будинку. Крім того, ОСОБА_1 не довела факт її примусового виселення.

Посилання позивачки на лист Слов'янського відділу поліції як на підтвердження її примусового виселення зі спірного будинку судом першої інстанції правильно не взято до уваги, оскільки з зазначеного листа вбачається, що 28 січня 2017 року стався конфлікт між позивачкою та її дочкою.

Отже, встановивши фактичні обставини справи та правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, через відсутність належних і допустимих доказів та відповідно відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що спірний будинок вона з відповідачем значно поліпшила та перебудовувала, а тому він частково є її з відповідачем спільною сумісною власністю, безпідставні, оскільки спільність праці або грошових затрат сторін у набутті частини права власності будинком у судовому порядку не встановлено.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

В.В. Папоян