Справа № 520/7980/15-ц
Провадження № 2/520/1534/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року

Київський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Луняченка В.О.

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « ВТБ банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», -

ВСТАНОВИВ :

05.06.2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 131146,21 гривень, що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ станом на 27.05.2015 року дорівнює 6121,61 дол. США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.00.000013, а також додаткові договори до нього, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти сумою 24962,00 дол.США, на трок 7 років до 20.04.2015 року включно з процентною ставкою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту купівля автомобілю. Зазначений кредитний договір був забезпечений заставою у вигляді придбаного ОСОБА_1 автомобілю, після чого процентна ставка змінилась до 15%, а також договором поруки укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 04.06.2008 року. Причиною звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості став факт неналежного виконання позичальником зобовязань з повернення кредитних коштів, оскільки у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитним договором яка станом на 27.05.2015 року становить131146,21 гривень, що є еквівалентом 6121,61 дол. США, з яких 686,70 дол. США еквівалент у гривнях 14711,50 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; 2288,22 дол. США еквівалент у гривнях 49021,62 грн.- сума заборгованості за простроченим кредитом; 37,05 дол. США еквівалент 793,74 гривень- сума заборгованості за відсотками; 109,65 дол. США-еквівалент 2349,08 гривень- сума заборгованості за простроченими відсотками; 2950,90 дол. США- еквівалент 63218,53 дол. США сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму кредиту та процентів згідно до п.9.1 кредитного договору; 49,09 дол. США- еквівалент 1051,74 гривень- 3% річних нарахованих на суму заборгованості зі сплати кредиту та відсотків.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що при укладенні договору банком були порушенні у відношенні до позичальника вимоги чинного законодавства з захисту прав споживачів, вимоги банку необґрунтовані, ОСОБА_1 не згоден з сумою боргу. Останнім було отримано експертний висновок з якого вбачається, що процентна ставка за кредитним договором становить 91,98%, що не відповідає значенню колонки «Реальна процентна ставка» в якій зазначено 13,41%, тобто банком порушені вимоги п. «а» п. 3.1. Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді: реальної процентної ставки ( у процентних річних) яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Також згідно висновку експерта № 30-03 від 30.03.2017 року встановлено, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року. Також є несправедливими умовами договору п.1.4 та п.1.5 у яких зазначено що банк має права змінювати відсоткову ставку, а також змінювати у подвійному розмірі та нараховувати проценти двічі на місяць, що стало причиною просити суд визнати зазначений кредитний договір недійсним.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» позивача та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник ОСОБА_1- відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом до судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги банку не визнала в повному обсязі, просить у позові банку відмовити, та підтримала зустрічні позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, а також просить справу розглянути за її відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не зявились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.

Справа знаходилась у проваджені Київського районного суду м. Одеси з 05.06.2015 року, що значно перевищує граничний термін розгляду цивільних справ, передбачених ч.1 та 2 ст. 157 ЦПК України.

Одночасно з тим, судом приймається до уваги, що на протязі всього часу знаходження справи на розгляді у суді від представника ПАТ «ВТБ Банк» заяв про залишення позову без розгляду, відмов від позову не надходило, що свідчить про її бажання отримання рішення по суті виниклого спору, тому залишення позивних вимог на підставі ч.3 ст. 169, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, у звязку із неявкою представник позивача за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом, буде порушувати права та законні інтереси учасників справи. Чергове відкладення розгляду справи, провадження по якої триває понад розумних строків, також порушує права позивача та відповідача на своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що є основоположними завданнями цивільного судочинству, і передбачені у ст. 1 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі позивача і відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 04.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.00.000013, а також додаткові договори до нього, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти сумою 24962,00 дол.США, на трок 7 років до 20.04.2015 року включно з процентною ставкою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту купівля автомобілю. Також, відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів.

Виконання зобовязань з повернення кредитних коштів відповідачем були забезпечені договором застави від 04.06.2008 року № 20.00.000013-ДЗ1, предметом застави якого є автомобіль марки Тойота модель Ауріс 2008 року випуску сірого кольору д/н НОМЕР_1, шасі ( рама кузов) №NMTKV56E30R024783, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а також договором поуки від 04.06.2008 року укладеним між банком та ОСОБА_2Я і ОСОБА_3, які на підстав зазначеного договору поруки взяли на себе обовязок відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником зобовязань з повернення кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості вбачається, що така складає станом на 27.05.2015 року становить131146,21 гривень, що є еквівалентом 6121,61 дол. США, з яких 686,70 дол. США еквівалент у гривнях 14711,50 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; 2288,22 дол. США еквівалент у гривнях 49021,62 грн.- сума заборгованості за простроченим кредитом; 37,05 дол. США еквівалент 793,74 гривень- сума заборгованості за відсотками; 109,65 дол. США-еквівалент 2349,08 гривень- сума заборгованості за простроченими відсотками; 2950,90 дол. США- еквівалент 63218,53 дол. США сума штрафних санкцій, нарахованих на прострочену суму кредиту та процентів згідно до п.9.1 кредитного договору; 49,09 дол. США- еквівалент 1051,74 гривень- 3% річних нарахованих на суму заборгованості зі сплати кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Однак з висновку експертного економічного дослідження №30-03 складеного 30.03.2017 року ФОП «Ткач Світлана Аркадіївна» ( кваліфікаційне свідоцтво №1725 судового експерта ОСОБА_4 видане Міністерством Юстиції України 22.05.2015 року, вбачається, що 1. Враховуючи ті обставини, що при укладанні Договору кредиту №20.00.000013 від 04.06.2008 року сукупна вартість кредиту урахуванням процентної ставки, банківські комісії та інших банківських послуг зазначені ВАТ «ВТБ Банк» позичальнику ОСОБА_1 з порушеннями вимог п.3.3. Постанови Правління НБ №168 від 10.05.2007р., відсутня законодавча база нарахування платежів, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту, а також наявна невідповідність в Графіку погашення сумі платежів за розрахунковий період до абсолютного значення;; подорожчання кредиту, відсутність письмового підтвердження про ознайомлення «Позичальника» з вищенаведеною інформацією, можна зробити висновок, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року; реальна процентна ставка складає 91,98%, ( розрахунок: (22 959,26 : 24 962,00 х100= 91,98%), що не відповідає значенню колонки «Реальна процентна ставка», у якій вказано значення 13,41%; в ході проведення дослідження за наявними матеріалами справи експертом встановити відповідність наявного розрахунку заборгованості на 13.05.2016 року позичальника ОСОБА_1(по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ВТБ Банк» умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором не надається за можливе; з урахуванням дослідження проведеного по питанню №3 здійснити подальший розрахунок суми заборгованості, яка залишилась, а саме: основна сума боргу за кредитом, відсотки за користування кредитом, пені, штрафні санкції відповідно до кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008' року та 3% річних, за кредитним договором 20.00.000013 від 04.06.2008 року у ОСОБА_1 перед ПАТ «ВТБ Банк» на 13.05.2016 року не надається за можливе.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так беручи до уваги висновок експерта та пояснення відповідача позивача за зустрічним позовом, суд встановив, що при укладенні кредитного договору № № 20.00.000013 від 04.06.2008 Банком порушені вимоги п. «а» п. 3.1. Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді: реальної процентної ставки ( у процентних річних) яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Відповідно умов ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» банк не мав права включати у кредитний договір умови, які є несправедливими, до яких можна віднести умови п.1.4, 1.5 в якому зазначено що банк має право змінювати відсоткову ставку,а також змінювати у подвійному розмірі та нараховувати двічі на місяць.

Також суд приймає до уваги той факт, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору, чим порушено вимоги п.3.2 Постанови №168 від 10.05.2007 року Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Несправедливими умовами договору є п. 4.7., п.4.8., де банк зобов'язує позичальника застрахувати предмет застави у страхової компанія, яка акредитована банком, та по програмі повне КАСКО на весь термін кредитування. Страхування КАСКО це страхування транспортного засобу від ризиків які можуть виникнуть у процесі експлуатації автомобіля. Під повним КАСКО розуміється страхування від усіх можливих ризиків, в той час як «часткове КАСКО» покриває лише деякі ризики. Страхування КАСКО не включає в себе відповідальності перед третіми особами. Страхування по КАСКО є добровільним страхуванням (п.6 ст. б ЗУ «Про страхування»). Стаття 7 п. 9 ЗУ «Про страхування» встановлює лише обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства (ч.1 ст. 11 ЦК України). Особа здійснює свої цивільні прав вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договорами або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.1, ч.2 ст. 14 ЦК України). Таким чином, договір страхування КАСКО є добровільним правом Позичальника на його укладення, так як чинне законодавство не встановлює обов'язкове страхування транспортного засобу по КАСКО. Тому умови кредитного договору п. 4.7., п. 4.8. є також несправедливими умовами, так як Банк не має право встановлювати права і обов'язки Позичальника, які не встановлені нормами чинного законодавства як обов'язковими.

Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»),

Таким чином, беручи до уваги, що кредитний договір №20.00.000013 від 04.06.2008р. укладений з порушенням норм чинного законодавства, останній повинен бути визнаним недійсним, кий укладений з порушенням, які є наслідком порушення Закону України «Про захист прав споживачів»: ст. 11 відсутня інформація про умови кредитування, ст. 18 несправедливі умови договору, ст.. 21 ч.1 п.5, п.7 крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь- якому разі порушеними, якщо: обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А від так, з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 487,20 грн. судових витрат, а саме: сплаченого ОСОБА_1Я 17.1215 року по квитанції №56889.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» обґрунтованим і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 131146,21 гривень, що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ станом на 27.05.2015 року дорівнює 6121,61 дол. США - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 20.00.000013 від 04.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» - задовольнити повністю.

Визнати недійсним кредитний договір № 20.00.000013 від 04.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк».

Стягнути з ПАТ «ВТБ Банк» (, м.Київ, б-р Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНН) 487,00 гривень в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луняченко В. О.