Номер провадження: 22-ц/785/3725/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов'язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором б/н від 22 березня 2007 року у розмірі 16 253,63 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 гривень.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року позовну заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до апеляційного суду сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином.

Так, про час та місце розгляду справи апелянт ОСОБА_4 була сповіщена через свого представника ОСОБА_5 (а.с. 142). Від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло повідомлення про отримання ним судової повістки (а.с. 145).

Крім того, представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано письмові заперечення на апеляційну скаргу разом із додатками, які представник відповідача у своєму клопотанні від 19 квітня 2017 року просив витребувати. В своїх заперечення представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як постановлене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду данної справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що у відповідачки ОСОБА_4 виникла заборгованість перед позивачем за користування кредитними коштами, яка і була стягнута на користь останнього у судовому порядку.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач у підтвердження своїх вимог, та встановив у рішенні фактичні обставини, які були ним встановлені при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги обстави, що ОСОБА_4 не була ознайомлена та не підписувала Умови надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, а тому такі умови договору не можна вважати складовою кредтного договору, не заслуговують на увагу.

Як свідчить зміст анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_4 зазначила, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. З Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані в письмовому вигляді, вона ознайомлена та з ними погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ч. 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Як визначено ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відтак суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин та ухвалив рішення про стягнення кредитної заборгованості з урахуванням відсотків та інших компенсаційних та забезпечувальних умов договору.

Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем згідно до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів, з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростована.

Щодо вимог застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається зі виписки по картці/рахунку ОСОБА_4 останній платіж нею було внесено 26 жовтня 2015 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 26 вересня 2016 року, тобто без пропуску строку позовної давності.

У зв'язку з чим не заслуговують на увагу й інші доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки вони не спростовуються належними та допустимими доказами, як того вимагає ст. ст. 60,61 ЦПК України.

За таких обставин доводи ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

підпис

П.М. Черевко

Р.Д. Громік