Номер провадження 2/754/5031/17
Справа №754/8547/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Журавської О.В.

за участю секретаря Касян А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та на оформлення документів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд її з відповідачем неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до м. Варшави Республіки Польщі на період з 25.08.2017 року по 30.07.2018 року без згоди батька дитини та надати їй дозвіл на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що дитина отримала запрошення на навчання в ліцеї, який знаходиться в м. Варшава, Республіки Польща на вищевказаний період, а відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Третя особа - представник Служби про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 січня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, було розірвано.

Сторони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно нотаріально посвідченого перекладу з польської мови запрошення від 08.12.2016 року, Дирекція Непублічного Загальноосвітнього Ліцею Полонії "Класик" організований Фондом Міжнародного інституту освіти у Варшаві запрошує ОСОБА_3 на навчання на строк з 25 серпня 2017 року по 30 липня 2018 рік, в цей період ОСОБА_3 буде навчатися у 3 класі Непублічного Загальноосвітнього Ліцею Полонії "Класик" у Варшаві та проживати в гуртожитку АДРЕСА_1. Фонд покриває та забезпечує витрати, пов'язані з проживанням, харчуванням, житлом, освітою та страхуванням. Учень не отримує стипендію (а.с. 10-11).

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно ч. 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини

Відповідно до ст. ст. 7 та 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

За змістом ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, фактичні обставини даної справи свідчать про те, що відповідач не оформлює документи дитини без належних на то підстав всупереч інтересам дитини, і це надає право позивачу отримати дозволи на їх оформлення за відсутності згоди батька дитини на підставі рішення суду, для здійснення свого права та виконання обов'язку, як матері, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Судом не встановлено, що надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон та оформлення документів для тимчасових виїздів або супроводів дитини його матір'ю без згоди батька може порушити права та суперечити інтересам дитини, та жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють це, також.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тому суд вважає доведеним те, що з метою створення умов батьківства, забезпечення дитини належною освітою, заохочення та підтримки батьківства, право позивача повинне бути захищено.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 1, 3, 5, 7, 141, 150, 151, 153, 155, 157 Сімейного кодексу, ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України",

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до м. Варшави, Республіки Польща без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період з 25 серпня 2017 року по 30 липня 2018 року.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення проїзного документа на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: