Справа № 276/54/17
Провадження по справі №2/276/112/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області

в складі : головуючого-судді Мельника М.Л.

при секретарі Свиридок А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та поділ спільного нажитого майна під час проживання однією сім`єю без шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказала, що з 23.08.2008 року по листопад 2016 року проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу, вели спільне господарство, мали один сімейний бюджет та взаємні права і обовязки, піклувалися один за одного. Під час спільного проживання було нажито майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, загальна вартість якого становить 56920 гривень. Відповідач добровільно розділити майно не бажає.

Позивач після уточнення позовних вимог просить суд встановити факт проживання її з відповідачем однією сім`єю без шлюбу з 23.08.2008 року по листопад 2016 року; встановити належність нажитого майна під час проживання однією сім`єю без шлюбу їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності; постановити рішення про поділ спільного нажитого майна під час проживання однією сім`єю без шлюбу, яке належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності і виділити їй в натурі спільно нажите майно під час проживання однією сім`єю без шлюбу, яке складається з холодильника «Вірпул» вартістю 6000 грн., газової плити вартістю 1000 грн., пуфиків 2 шт. по ціні 125 грн за 1 шт. вартістю 250 грн., шафи-купе вартістю 3000 грн., комода вартістю 700 грн., коврового покриття 3х4 вартістю 2000 грн., пилососа вартістю 1000 грн., мультиварки вартістю 700 грн., електродуховки вартістю 300 грн, електрочайника вартістю 150 грн., електричних вагів вартістю 100 грн., комп`ютера «ноутбука» вартістю 2000 грн., телевізора «Рейнфорд» вартістю 200 грн, тобто на суму 17100 грн. та стягнути грошову компенсацію за придбаний автомобіль в розмірі 15000 грн, а всього на загальну суму 32100 грн. Виділити ОСОБА_3 все інше майно: стіл кухонний вартістю 400 грн., табуретки кухонні 4 шт. по ціні 110 грн. за 1 шт. вартістю 440 грн., холодильник «Рейнфорд» вартістю 500 грн., телевізор «Бравіс» вартістю 6000 грн., тумбочку під телевізор вартістю 200 грн., комод вартістю 700 грн., журнальний стіл вартістю 330 грн., кухонний гарнітур вартістю 1000 грн., ліжко вартістю 350 грн., коврове покриття 3х4 м. вартістю 2000 грн., тюлі 12 м., ламбрекени 6 м. вартістю 600 грн., тюлі 12 м. вартістю 1000 грн., надувний човен вартістю 2000 грн., болгарку вартістю 500 грн., дрель вартістю 500 грн., електродуховку вартістю 400 грн., електрочайник вартістю 50 грн., дзеркало настінне вартістю 200 грн., автомобіль марки Опель Кадет, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а всього

- 2 -

на загальну суму 32170 грн. і стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що з 2008 року почали проживати з відповідачем як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. За час спільного проживання вони придбали майно. Під час спільного проживання ні вона, ні відповідач в іншому шлюбі не перебували.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, позов про поділ майна не визнали та пояснили, що позивач не визначила всього обсягу майна нажитого під час спільного проживання та його вартості. Автомобіль Опель, яким він керував не належить йому на праві власності, частину майна позивач вивезла та просить залиши собі майно більш цінне, а йому виділила більш старе. На вартість майна визначеного позивачем не погоджується.

Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за слідуючих обставин.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Положення частини 2 ст.3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

- 3 -

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Частина 3 ст.10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що сторони проживали в незареєстрованому шлюбі з 23.08.2008 року по листопад 2016 року однією сім`єю без шлюбу, вели спільне господарство, мали один спільний бюджет, взаємні права та обовязки, піклувались один за одного. Під час проживання однією сім`єю без шлюбу ними було придбано майно, яке бажає поділити позивач між сторонами, вказавши його найменування, кількість та вартість.

Визначаючи обсяг спільного нажитого майна та його вартість встановлена позивачем, відповідач та його представник заперечили в обсязі визначеного майна та його вартості, посилаючись на те, що майно, яке бажає позивач поділити між сторонами не відповідає фактичній вартості на час розгляду справи, а автомобіль Опель Кадет взагалі не належить йому на праві власності.

Сторонам в судовому засіданні розяснено вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо заявлення клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості спільного нажитого майна, однак жодна із сторін не заявила клопотань про проведення такої експертизи.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не

підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що під час розгляду справи сторонами не узгоджено вартість майна, яке підлягає розподілу, жодна із сторін не довела та не надала доказів вартості майна на час його розподілу, обсягу спільного нажитого майна, джерела та часу його придбання, а тому судом не можливо повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо розподілу майна, що дає підстави відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з положеннями ст.256 ЦПК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить

- 4 -

виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб.

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки позивач пов'язує із послідуючим вирішенням спору про право, а саме із визнанням спірного майна об'єктом спільної сумісної власності та його поділом.

З урахуванням викладених обставин, встановлення факту проживання однією сім'єю сторін по справі не буде породжувати юридичних наслідків, зокрема виникнення майнових прав у позивача.

Керуючись ст.ст.212-215, 256 ЦПК України, ст.ст.21, 36, 60, 74 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення належності нажитого майна на праві спільної сумісної власності та поділ спільного нажитого майна під час проживання однією сім`єю без шлюбу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Володарсько Волинський районний суд.

Головуючий /підпис/

Копія вірна.

Суддя: Мельник М.Л.