Справа №303/1344/17 2/303/1054/17 ряд.стат.звіту №48
24 квітня 2017 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді Монич В.О.
при секретарі Глеба Е.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, зареєстрованого 06 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №529 та визначення місця проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір"ю ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, оскільки не проживають разом з грудня 2011 року, а не підтримують жодних сімейних відносин біля трьох років. Тому даний шлюб існує формально, і його слід розірвати. За час шлюбного життя у них народилася одна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого 06 березня 2017 року відповідач забрав з дитячого садочка і до цього часу дитину до місця постійного проживання не приводить, тому вона не має можливості бачитися із сином, у зв"язку із чим просить також залишити проживати дитину разом із нею.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про час та місце розгляду справи (а.с. 20), про причину неявки суд не повідомив.
Отже, суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст.169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання також не з"явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому не висловила заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Враховуючи заяви позивача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб 06 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №529, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 виданого 06 листопада 2010 року (а.с. 5).
Від даного шлюбу мають одну дитину ? ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 24 травня 2011 року (а.с. 6). .
З доводів позивача вбачається, що даний шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя не склалося, шлюб існує формально, що дає суду підстави вважати, що сторони не мають бажання зберегти сім'ю.
За таких обставин суд вважає, що спільне проживання та збереження сім'ї є не можливе, шлюб існує формально, тому позов в частині про розірвання шлюбу слід задоволити.
Щодо вирішення позовної вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до слідуючого висновку
За статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статтею 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При цьому місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (стаття 29 Цивільного кодексу України).
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості;
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з її матір"ю (а.с. 22).
Враховуючи вищевказані обставини справи та враховуючи, що в суду не має відомостей про ухилення позивача від виконання своїх материнських обов"язків, суд за відсутності обставини, які б суперечили проживання неповнолітньої дитини з позивачем, вважає за доцільним визначити місце проживання дитини з матір"ю, оскільки це буде відповідає її інтересам.
З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169 ч.4, 208, 209, 212-215, 218, 224-233 ЦПК України, ст.ст.104,110,112, 160, 161 СК України, суд, заочно -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №529 - розірвати.
Після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «ОСОБА_1».
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із її матір"ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_3 суму 1280,00 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий В.О.Монич