Провадження № 22-ц/773/841/17 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Осадовського Р.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів про прощення боргу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів про прощення боргу від 30 вересня 2014 року за договорами про надання споживчого кредиту від 27 березня 2008 року № 0 та № 0 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник відповідача Осадовський Р.Є. апеляційну скаргу не визнав.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання недійсними договорів про прощення боргу відсутні. Сплата податків, пов'язаних з виконанням цього договору, здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим договором.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 200000 дол. США, що на день укладення договору за курсом НБУ було еквівалентно 1010000 грн.

27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 12428,89 дол. США, що на день укладення договору за курсом НБУ було еквівалентно 62765,89 грн., до якого 12 червня 2009 року було укладено додаткову угоду № 3 щодо трансформації моновалютної лінії в мультивалютну. Згідно п. 1 додаткової угоди № 3 сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме: № 0. Пунктом 2 додаткової угоди № 3 встановлено, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії в сумі 91536,46 грн. Ліміт кредитної лінії, встановлений в цій додатковій угоді включає в себе суму кредиту, виданого позичальнику по кредитному договору до підписання цієї угоди.

27 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 239,7 кв.м., житловою площею 125,9 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 березня 2008 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. і зареєстрований в реєстрі за № 1017.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року укладено договір поруки № 0/1 з ОСОБА_5

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-5444/2010 постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року в розмірі 1657416,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 57912,50 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12 червня 2009 року (а.с. 71-75).

Із постанови старшого державного виконавця ВДВС ЛРУЮ Камця Д.С. від 27 лютого 2014 року вбачається, що вказане рішення боржником добровільно не було виконано. Належний боржнику будинок у с. Липини не був проданий у зв'язку з відсутністю купівельного попиту, стягувач не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, тому державний виконавець своєю постановою звільнив з-під арешту все нерухоме майно боржника, в тому числі житловий будинок загальною площею 239,7 кв.м., житловою площею 125,9 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Листом від 29 вересня 2014 року за вихідним № 30-42/438 відповідач гарантував ОСОБА_3 у випадку сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року у розмірі 65844,62 дол. США, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року в розмірі 15670,03 грн. та 1820 грн. судових витрат анулювати залишок заборгованості за вищевказаними договорами та зняти обтяження на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 239,7 кв.м., житловою площею 125,9 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

30 вересня 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, діючи від її імені звернувся до банку із заявою про участь у акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу та зазначив, що сума боргу позивача станом на 30 вересня 2014 року за договором № 0 від 27 березня 2008 року становить по основному боргу 195046,41 дол. США, по нарахованих процентах 134176,67 дол. США, за договором № 0 від 27 березня 2008 року становить по основному боргу 33795,88 грн., по нарахованих відсотках 44554,28 грн. (а.с. 92).

Також представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав банку заяву, в якій зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлена з умовами акції та наслідками анулювання боргу, що призведе до виникнення у неї доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відповідно до вимог Податкового кодексу України відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу (а.с. 93).

Згідно квитанцій № 13 та 14 від 30 вересня 2014 року позивач сплатила банку запропоновані суми (а.с. 97, 98).

30 вересня 2014 року банк направив позивачеві повідомлення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 березня 2008 року, яка станом на 30 вересня 2014 року становила 263378,08 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 3399730,61 грн. та штрафні санкції в сумі 4412,87 грн.; а також за кредитним договором № 0 від 12 червня 2009 року, яка станом на 30 вересня 2014 року становила 62680,13 грн. та штрафні санкції в сумі 116,28 грн.

У вказаних повідомленнях зазначено, що відповідно до Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, тому ОСОБА_3 необхідно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с. 13, 14).

Як передбачено ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

При укладенні договорів про прощення боргу волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі, між сторонами було погоджено розмір заборгованості станом на 30 вересня 2014 року та суми прощення за договорами, умови цих правочинів виконані, усі зобов'язання позивача перед банком за кредитними договорами № 0 від 27 березня 2008 року № 0 від 12 червня 2009 року є припиненими та прощеними в розумінні ст. 605 ЦК України.

Джерело списання (анулювання) залишку боргу зазначено у п. 19.3 протоколу засідання правління АТ «УкрСиббанк» № 10/14 від 28 квітня 2014 року, а саме узгоджено можливість списання (анулювання) залишку боргу (джерело - прибуток) (а.с. 66).

Колегія суддів не бере до уваги покликання апеляційної скарги про те, що комерційним банкам заборонено укладати договори про припинення зобов'язань шляхом прощення, оскільки така заборона не передбачена законом, а доводи представника позивача зводяться до власного тлумачення норм банківського законодавства.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що розмір прощеного боргу відповідно до укладених договорів про прощення боргу значно більший, ніж розмір заборгованості, стягнутий рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2010 року до уваги не беруться, оскільки позивач при поданні заяви про участь у акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, була ознайомлена із умовами акції та погодила розмір заборгованості станом на 30 вересня 2014 року за кредитними договорами № 0 від 27 березня 2008 року № 0 від 12 червня 2009 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 травня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді