Справа №522/1158/17
Провадження № 2/522/5539/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

судді - Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання - Крохмаль І.І.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 18.01.2017 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою та просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належне їй на праві приватної власності майно: а саме побутову техніку, відео- та аудіотехніку, ноутбук, меблі, люстри, килими, постільну білизну, сантехніку, речі індивідуального користування та інше домашнє майно, а також грошові кошти в загальній сумі 20 000 доларів США; стягнути з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 30.10.2005 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого залишилась квартира №60, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 42. У 2010 році позивачу стало відомо про існування спірних правовідносин між її покійним чоловіком та ОСОБА_4, між якими укладено договір дарування, за яким квартиру передано ОСОБА_4, однак рішенням апеляційного Одеської області від 16.12.2010 року договір дарування визнано недійним. Після винесення зазначено рішення позивачкою було здійснено ремонт вказаної квартири, придбано необхідні речі для облаштування квартири, однак в жовтні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було виломано дверні замки та проведено вселення в квартиру за відсутності позивачки, у звязку з тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області та залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 р., яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним. Станом на грудень 2016 року власницею квартири є ОСОБА_2, яка продовжує утримувати речі позивача в квартирі, у звязку з чим остання змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 року скасовано, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним задоволено, визнано недійсним договір дарування, укладений 01.11.2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, за яким ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі №3-2762.

Як зазначає позивач, після визнання договору дарування квартири недійсним, вона провела ремонтні роботи в квартирі, завезла туди особисті речі, побутову техніку, необхідні для проживання її сина, а саме: компютерна акустична система вартістю 8 699,00 грн., плазмовий телевізор «LG» MFL39050003 (0710-REV01) вартістю 7000,00 грн., DVD програвач «Pioneer» - 4 000 грн., радіотелефон «Panasonic» RX-T3931ВХ - 2 300,00 грн., ноутбук - 7 900,00 грн., мобільний телефон «НТС» One X - 3 900,00 грн., електричний чайник «AURORA» АИ-016 180,00 грн., пательня «Tefal» - 550.00 грн., мебельний гарнітур полірований з 7 предметів - загальна вартість 6 000.00 грн., стіл-книжка полірований - 700.00 грн., двоспальний диван - 4 300.00 грн., килим (2 шт.) - 2 500.00 грн., поличка полірована трисекційна - 400.00 грн., люстра триріжкова - 800.00 грн., водонагрівач «Ariston» SG80 - 1 500,00 грн., холодильник двокамерний «Nord» 100-4-А - 4 399.00 грн., пральна машина - 3 000.00 грн., кондиціонер спліт 9 «Medea» MSR-09HRA-ION - 2 324.00 грн., тюльпан - 520.00 грн., сантехніка - 1 930.00 грн., кухонна мебель з мийкою - 3 600.00 грн., плита газова «Gorenje» EІ 63298 - 5 460.00 грн., полірована тумба для взуття - 400.00 грн., дзеркала (2 шт.) - вартість 2 200.00 грн., карнизи (2 шт.) та штори (2 шт.) - вартість 1460.00 грн., пухові подушки (2 шт.) та двоспальна ковдра - вартість 1 200.00 грн.. антена телевізійна «ZIG-1» - 100.00 грн., постільна білизна - 300.00 грн., куртка шкіряна 3000,00 грн., куртка-пухових 1600,00 грн., дублянка коричнева 4000,00 грн., пара туфель (2 шт.) 2800,00 грн., норкова шапка 3000,00 грн., а також грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США.

Однак, в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2010 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 року залишено в силі, яким у визнанні недійсним договору дарування відмовлено.

05.11.2013 року між ОСОБА_9, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2. Договір посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №4-2978.

Позивач зазначає, що в жовтні 2013 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 було виломано дверні замки та здійснено вселення в квартиру №60 з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Всі речі особистого користування, побутова техніка, грошові кошти залишились в квартирі та до цього часу відповідачем не повернуті позивачу.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним.

Так, досліджуючи зазначені посилання позивача, суд зазначає, що останньою жодним чином не доведено факт проживання в квартирі №60 та розміщення в ній власних речей, протиправність дій відповідачки під час вселення в зазначену квартиру та наявність заявлених позивачем речей у квартирі на момент вселення відповідача та належність зазначених речей позивачу на праві власності.

Окрім цього, судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась справа №522/27085/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про витребування майна. З метою забезпечення позову ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року накладено арешт на все майно, яке знаходилось у квартирі АДРЕСА_3.

19.03.2014 року на виконання ухвали суду від 25.02.2014 року державним виконавцем Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна, яке знаходилось в зазначеній квартирі.

Суд звертає увагу на ту обставину, що зі слів позивача відповідач вселилась в квартиру в жовтні 2013 року, тоді як акт опису та арешту майна складено 10.03.2014 року, тож зазначений доказ жодним чином не свідчить про належність описаних речей позивачу, зважаючи на значний проміжок часу, протягом якого відповідач мала можливість розмістити в квартирі власні речі.

До того ж, за наслідками розгляду справи №522/27085/13-ц рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2014 року в задоволенні позову про витребування майна відмовлено. Як вбачається з тексту рішення, як власником спірного майна, грошових коштів заявив себе ОСОБА_6, тоді як в справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 зазначає, що власником майна та грошових коштів є саме вона.

На підтвердження придбання заявленого майна за власні кошти позивачем надано видаткову накладну на придбання кондиціонеру, копію замовлення на придбання кухні та дивану, копію гарантійного талону на електрочайник та нагрівач. Однак дані докази не є належними та достатніми для підтвердження знаходження саме зазначених предметів в квартирі №60 на момент вселення відповідача. Також позивачем надано копію товарного чеку на плиту газову «Gorenje» EІ 63298 вартістю 4 399,00 грн., однак на час складання акту опису та арешту майна в квартирі знаходилась газова плита Nord, тож доказів протиправного заволодіння відповідачем зазначеною річчю не надано. Щодо інших речей жодних доказів їх придбання за рахунок позивача до суду не надано. Окрім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано завдання відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України, якої передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено ознак протиправного заволодіння відповідачем майном позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212- 214 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Тарасов

15 листопада 2017 року