Справа № 196/1148/15-ц
№ провадження 2-п/196/11/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, предмет якого склала вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" заборгованості за кредитним договором № ICKGМСUI.130339.003 від 12.06.2013 року в розмірі 7504,06 грн. (сім тисяч п'ятсот чотири грн. 06 коп.).

ПАТ "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ст.ст. 212, 526, 527, 530, 611, 625, 651, 1049, 1050, 1052 ЦК України.

Як на докази посилається на такі документи: розрахунок заборгованості за кредитною угодою від 12.06.2013 року (а.с. 4); "Кредитний договір № ICKGМСUI.130339.003" від 12.06.2013 року з додатком № 1 (а.с. 5-7); анкета- договір на оформлення платіжної карти (а.с. 8); вимога сплати заборгованості від 04.08.2015 року (а.с. 9); поштові відправлення (а.с. 10); паспорт громадянина України з карткою платника податків на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 11-12); рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 від 27.11.2014 року (а.с. 13); довіреність № 51 від 31.03.2015 року (а.с. 14); рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 44 від 27.02.2015 року (а.с. 15); Наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 111 від 30.03.2015 року (а.с. 16); розрахунок заборгованості на 30.06.2016 за кредитною угодою № ICKGМСUI.130339.003 від 12.06.2013 року (а.с. 88-95).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на таке.

12.06.2013 року між ПАТ "ВБР" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ICKGМСUI.130339.003.

Відповідно до п. 2.2, 2.3, 3.1, 3.2 банк на підставі заяви відповідача на отримання кредитної карти надав відповідачу у тимчасове користування кошти (крендит) на умовах повернення, строковості та платності, визначені договором. Кредит надавався в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) шляхом встановлення ліміту на рахунок № 2625.0.000116662. Термін користування кредитом - 3 роки (п. 3.2). Процентна ставка за користування кредитом - 36 % (тридцять шість відсотків) річних на суму залишку від кредиту.

З 19.09.2013 року ліміт кредитної карти було збільшено.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), і вимог законодавства.

Однак, відповідач свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконав. Так, відповідно до п. 2.5 кредитного договору відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячний мінімальний платіж, який складає 10 % від суми заборгованості щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, яка не була сплачена в строк, вважається простроченою.

Згідно з п. 6.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п. 2.3 кредитного договору, у зв'язку із чим, прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 30.06.2016 року становить 2032,07 грн. (а.с. 87).

Поточна заборгованість по сплаті процентів станом на 30.06.2016 року становить 78,62 грн. (а.с.87).

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник погашає кредит щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Але відповідач припинив погашати основний борг, у зв'язку з чим станом на 30.06.2016 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 1466,90 грн. (а.с. 87)

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми прострочення заборгованості за кожен день такої прострочки. Так, станом на 30.06.2016 року сума пені становить 2663,91 грн. (а.с. 87).

Згідно п. 5.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість в порядку і строки, визначені в кредитному договорі. Відповідачу направлялося повідомлення з вимогою достроково повернути суму заборгованості за кредитним договором у 30-ти денний строк вих. № Р.04/542 від 04.08.2015 року . Вимоги, зазначені у повідомленні, відповідач не виконав.

Таким чином, позивачем стверджується, що згідно розрахунку заборгованості станом на 30.06.2016 року загальна заборгованість відповідача по кредитному договору № ICKGMCUI.130339.003 від 12.06.2013 року становить 7504,06 грн. (сім тисяч п'ятсот чотири гривні 06 коп.), а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 1262,56 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дві гривні 56 коп.); прострочена заборгованість по тілу кредиту -1466,90 грн. (одна тисяча шістдесят шість гривень 90 коп.); поточна заборгованість за процентами - 78,62 грн. (сімдесят вісім гривень 62 коп.); прострочена заборгованість за процентами - 2032,07 грн. (дві тисячі тридцять дві грн. 07 коп.); заборгованість за пенею - 2663,91 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят три гривні 91 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає негайному виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), і вимог законодавства.

Зазначається, що по причині наявності простроченої заборгованості банк направив на адресу відповідача вимогу сплати (вих. № Р.04/542 від 04.08.2015), однак станом на дату звернення до суду борг відповідачем и погашено. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки з фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. З урахуванням того, що відповідач систематично не виконує своє зобов'язання по поверненню отриманого кредиту у визначені кредитним договором терміни і сумах, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодекс України вимагає повернення кредиту.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 року № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішенні від 27.11.2014 року №132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР", згідно з яким 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товариству "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ". Відповідно до Наказу № 1 від 28.11.2014 року до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації приступив п. Міхно Сергій Семенович. Керуючись частиною четвертою статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР" до 27.03.2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР" ОСОБА_3 до 27.03.2015 включно.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Керуючись цими положеннями Закону, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб а своїм рішенням від 27.03.2015р. № 077/15 продовжила повноваження ОСОБА_3 на тимчасову адміністрацію ПАТ "ВБР" з 27.03.2015р. до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР". Наказом № 111 від 30.03.2015р. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - ОСОБА_3 продовжено з 28.03.2015р. до дня отримання рішення Національного Банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. На час складання даного позову рішення Національного Банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "ВБР" ще не прийнято.

Згідно з ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Звернуто увагу на те, що відповідно до приписів п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Виходячи з викладеного вище позивачем висловлено переконання, що в разі звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості/звернення стягнення на заставне майно від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "ВБР" звільняється від сплати судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі і не заперечують проти ухвалення заочного рішення в справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги не визнав, та раніше звернув увагу на його службове відрядження на територію окремих районів Донбасу та участь в АТО, можливість настання якої на час укладення договору не могла бути передбачена.

Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в цивільно-правовому спорі, встановивши наявність достатніх для того підстав, передбачених законом, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача за кредитним договором №ICKGМСUI.130.004 від 12.06.2013 року поточної заборгованості за тілом кредиту - 1262,56 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дві гривні 56 коп.), простроченої заборгованості за тілом кредиту - 1466,90 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень 90 коп.), а всього - 2729,46 грн. (дві тисячі сімсот двадцять дев'ять гривень 46 коп.). Також дійшов висновку, що в іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи.

На підставі укладеного кредитного договору №ICKGМСUI.130.004 від 12.06.2013 року відповідач одержав від кредитора 13596,00 грн. зі строком повернення до 11.06.2016 року на умовах сплати 36 процентів річних на суму залишку від кредиту, крім пільгового періоду (а.с. 5-8).

На виконання взятих на себе зобов'язань відповідач здійснив перший платіж 15.10.2013 року в розмірі 4274,50 грн. Наступні платежі здійснював починаючи з 10.12.2013 року. Останній платіж відповідач здійснив 11.12.2014 року (а.с. 4, 88-94). Загальна сума сплачених грошових коштів відповідачем склала 11749,70 грн.

До цього часу свої зобов'язання перед банком відповідач виконував належним чином у розумінні статті 526 ЦК України.

Припинення виконання зобов'язань зі сторони відповідача мало місце в силу дії непереборної сили та викликаного нею проходження відповідачем служби під час проведення АТО в окремих районах частини Луганської та Донецької областей (а.с. 70).

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що порушення зобов'язання відповідачем сталося внаслідок непереборної сили, а тому слід звільнити його від стягнення пені та штрафних санкцій, передбачених пунктом 6.1 кредитного договору (а.с. 6).

Відмовляючи позивачеві в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача поточної заборгованості за процентами - 78,62 грн., і простроченої заборгованості за процентами - 2032,07 грн., суд виходив з такого.

По-перше, дійсна сума простроченої заборгованості по процентам на суму залишку кредиту в розмірі 1466,90 за період з 11.12.2014 року до 11.06.2016 року (тобто до закінчення строку дії кредитного договору - а.с. 5) не може перевищувати суму грошових коштів в розмірі 792,18 грн. із розрахунку 36 процентів річних за повних 18 місяців користування таким залишком кредиту, а тому суд дійшов переконання, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, яка не викликає сумнівів у суду, становить лише 870,80 грн. (78,62 грн. + 792,18 грн.).

По-друге, зі здійснених раніше позичальником платежів наперед в сумі 11749,70 грн. станом на 11.14.2014 року (а.с. 4, 88-94), за умови відрахування з цієї суми 10866,54 грн., які зараховані банком на погашення частини тіла кредиту, залишок сплаченої ОСОБА_2 суми в розмірі 883,16 грн. повністю покриває засновані на законі позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам.

Із наданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що ним визнається погашеним тіло кредиту в розмірі 10866,54 грн. від суми отриманого ОСОБА_2 кредиту в розмірі 13596,00 грн., оскільки непогашеною залишається сума в розмірі 2729,46 грн., до якої входить поточна заборгованість за тілом кредиту - 1262,56 грн., а також прострочена заборгованість за тілом кредиту - 1466,90 грн., необхідність стягнення яких з відповідача на користь позивача суд вважає доведеною.

Таким чином, за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку, що доведеними та заснованими на законі є лише вимоги позивача про стягнення з відповідача за кредитним договором №ICKGМСUI.130.004 від 12.06.2013 року поточної заборгованості за тілом кредиту - 1262,56 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дві гривні 56 коп.) та простроченої заборгованості за тілом кредиту - 1466,90 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень 90 коп.), а всього - 2729,46 грн. (дві тисячі сімсот двадцять дев'ять гривень 46 коп.).

Відповідно до вимог частини третьої статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави 88,60 грн. на оплату частини судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 РОЗВИТКУ" за кредитним договором №ICKGМСUI.130.004 від 12.06.2013 року поточної заборгованості за тілом кредиту 1262,56 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дві гривні 56 коп.), простроченої заборгованості за тілом кредиту 1466,90 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень 90 коп.), а всього - 2729,46 грн. (дві тисячі сімсот двадцять дев'ять гривень 46 коп.).

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 88,60 грн. судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4