Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/182/16 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/778/827/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 08 січня 2005 року померла їх мати ОСОБА_6 Після смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок № 12 по вул. Суворова в м. Мелітополі, Запорізької області. Спадкоємцями першої черги за законом є позивачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх рідна сестра по матері відповідач ОСОБА_5 Після смерті матері, ОСОБА_5 сказала , що мати залишила заповіт на користь онука, Дениса. Позивачі порадились, та прийшли до висновку, що якщо є заповіт, то вони не будуть заперечувати проти оформлення будинку на їх племінника. ОСОБА_5 залишилась проживати в будинку разом зі своїми дітьми. У квітні 2015 року ОСОБА_4 стало відомо, що їх сестра у вересні 2014 року виїхала з дітьми до Криму, а будинок здала квартирантам, які мешкали в ньому до грудня 2014 року. В подальшому з'ясувалося, що сестра ввела їх з братом в оману, оскільки будинок оформлено на неї, а ніякого заповіту на племінника не було. Коли вона оформлювала спадщину у нотаріуса, вона скрила той факт, що є інші спадкоємці за законом. Позивачі вважають, що вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

Посилаючись на зазначенні обставини просили суд визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, ОСОБА_4 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що причини, на які посилались позивачі, як на підставу для визначення їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для них на вчинення таких дій.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 08 січня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її діти позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_5

З копії спадкової справи № 268 вбачається, що 10.03.2005 року із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 звернулася її донька ОСОБА_5

10.10. 2005 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом ( а.с. 87-88).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень викладених в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі усупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у період із 08 січня 2005 року по 13.01.2016 року існували об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для них для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_8, оскільки зазначені ними причини пропущення строку не можуть бути визнані поважними у розумінні ст. 1272 ЦК України, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їм у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

При цьому суд взяв до уваги тривалість пропущення такого строку та надав належну оцінку доводам позивачів щодо причин пропущення ними строку для подання заяви про прийняття спадщини та подання цього позову до суду через 11 років після відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 при оформлені спадкового майна вела як позивачів так і нотаріуса в оману, та вказала у заяві яку подала нотаріусу, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не має не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає пийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини особисто.

Ні нормами Цивільного Кодексу України, ні Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/05 у редакції чинній на момент відкриття спадщини при прийнятті заяви про прийняття спадщини не передбачено обовязок спадкоємця вказувати про наявність інших спадкоємців, а також не передбачено обовязок нотаріуса здійснювати розшук спадкоємців.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2