Справа 431/3853/17
Провадження 2/431/1374/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

01 листопада 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Березка О.М.,

за участі секретаря Кобиляр О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Підгорівська сільська рада Старобільського району Луганської області, про встановлення земельного сервітуту на право проїзду через земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право проїзду через земельну ділянку. В обгрунтування позову посилалася на те, що для обслуговування жилого будинку та господарських будівель її земельна ділянка складає орієнтовано 0,2044 га, що зазначено у по господарській книзі № 9, особовий рахунок 0350-1 значиться 0,15 га, яка враховується в Підгорівській сільській раді. Дана земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: вул. Підгірна, буд. 77, с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, якою вона користується майже 40 років межує з земельною ділянкою її сусіда ОСОБА_2 Земельна ділянка ОСОБА_2 знаходиться в кінці її земельної ділянки за адресою: вул. Підгірна, буд. 77а с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, що унеможливлює проїзд техніки для обробки її земельної ділянки. Вона зверталася до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією встановити межі та визначити проїзд, на що він відмовився. Вона втратила можливість проїзду (доступу) на свою земельну ділянку та її обслуговування. 21.04.2017 року вона звернулася до Підгорівської сільської ради про створення комісії для встановлення меж між ними або проїзду на земельну ділянку за адресою: вул. Підгірна, буд. 77, с. Підгорівка Старобільського району Луганської області. 25.04.2017 року була створена комісія у складі сільського голови ОСОБА_3, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_4, депутата сільської ради ОСОБА_5, депутата сільської ради ОСОБА_6 та був складений акт, згідно якого сусід ОСОБА_2 відмовився від виділення проїзду. Тому комісія для вирішення питання запропонувала звернутися до суду. У звязку з цим просить суд встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Підгірна, буд. 77, с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, на право проходу, проїзду через сусідню земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просить його задовольнити та встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Підгірна, буд. 77, с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, на право проходу, проїзду через сусідню земельну ділянку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, та пояснив, що на момент розгляду справи не заперечує проти того, щоб позивач мала можливість проїзду транспортними засобами через його земельну ділянку. Також зазначив, що позивач скористалась можливістю проїзду через його земельну ділянку під час розгляду справи. Крім того, пояснив, що він намагався укласти з позивачем мирову угоду, але позивач не звернулась до нього з проектом мирової угоди взагалі.

В судовому засіданні представник третьої особи - Підгорівської сільської ради Старобільського району Луганської області ОСОБА_3 у вирішенні даного спору покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 3, 7ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ? частина житлового будинку з належними господарськими побудовами та спорудами, розташованого за адресою: с. Підгорівка, вул. Леніна, 77, Старобільського району Луганської області належить ОСОБА_8, а ? частина вказаного житлового будинку належить позивачці ОСОБА_1 (а.с.7).

З ксерокопії довідки Підгорівської сільської ради № 1080 від 24.07.2017 року вбачається, що згідно погосподарській книзі за адресою: вул. Підгірна (вул. Леніна), буд. 77, в с. Підгорівка Старобільського району Луганської області значиться земельна ділянка орієнтованою площею 0,09 га (а.с.4).

14.03.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Підгорівської сільської ради з заявою про наведення меж між нею та її сусідом ОСОБА_2 Підгорівською сільською радою їй було надано відповідь № 162 від 21.03.2017 року, з якої вбачається, що згідно запису по господарської книги площа земельної ділянки за адресою ОСОБА_1 вул. Підгірна, 77 с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, якою вона користується, становить 0,15 га, площа земельної ділянки за адресою, якою користується ОСОБА_2, на вул. Підгірна, 77а с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, становить 0,16 га, 06.10.2016 року сільською радою було здійснено виїзд за вищевказаними адресами та комісією встановлено, що межі знаходяться у відповідних розмірах, ОСОБА_2 межових знаків не порушив (а.с.6).

21.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Підгорівської сільської ради про створення комісії для установлення меж між сусідами та заїзд на земельну ділянку за адресою: вул. Підгірна, 77 та вул. Підгірна, 77-А, с. Підгорівка Старобільського району Луганської області, 25.04.2017 року комісією по земельним питанням сільською радою було проведено заміри рулеткою, в результаті проведених замірів було встановлено, що площа земельної ділянки по вул. Підгірна, 77, якою користується ОСОБА_1 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель склала орієнтовано 0,2044 га, в по господарській книзі № 9, особовий рахунок 0350-1 значиться 0,15 га, сусід ОСОБА_2, земельна ділянка якого знаходиться в кінці земельної ділянки ОСОБА_1 відмовляється виділити проїзд (дорогу) за рахунок своїх земель (а.с.8).

У відповідністю зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, позивач мала підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

За змістом статті 98 ЗК України, вказано, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частини першої, другої статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК)

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст. ст.10,60 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Позивач не довела суду та не надала доказів, що вона захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту не може, також позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою з'ясування питання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту, та чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки. Разом з тим, як зазначено раніше при встановленні сервітуту, суд має виходити саме з інтересів власника земельної ділянки та встановити сервітут найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки.

Позивач мала можливість під час розгляду справи звернутися до суду із клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи для визначення варіантів встановлення проходу та проїзду до своєї земельної ділянки із врахуванням вимог, встановлених ст. ст. 401, 402 ЦК України, ст. ст. 98, 99 ЗК України, висновками якої, зокрема, міг здобути висновок, що встановлення сервітуту є єдиним способом забезпечення реалізації права позивача користуватися своєю земельною ділянкою, однак не зробила цього.

Як зазначив в своїх поясненнях відповідач, земельна ділянка на яку позивач вимагає встановити сервітут, ним постійно використовується.

З урахуванням даних обставин та обставин, визначених ст. 401 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, що відповідає засадам розумності та справедливості.

На підставі викладеного ст. ст. 98, 100 ЗК України, ст. ст. 401, 402, 403, 404 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Підгорівська сільська рада Старобільського району Луганської області, про встановлення земельного сервітуту на право проїзду через земельну ділянку відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Березка