АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

Білич І.М.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, крім того, просила стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, крім того, стягнуто з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на дитину в розмірі 6 212 грн. 50 коп. (а.с.99, 100-103).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, з недоведеністю та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки батько визнавав раніше, сплачуючи аліменти в добровільному порядку, та визнає на даний час обов'язок утримувати дитину.

Разом з тим, він не згоден з розміром аліментів, оскільки на його утриманні перебуває матір-пенсіонерка, єдиним джерелом доходу є його заробітна плата, крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, який б підтверджувати матеріальний стан позивачки та її можливість утримувати дитину в співмірному розмірі.

Справа № 753/1571/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7737/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази витрат на дитину.

Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та стягнув додаткові витрати, фактичні понесені позивачкою, в той час як позивачка просила стягнути додаткові витрати у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Позивачка просила стягувати додаткові витрати періодично, наперед, щомісяця, у твердій грошовій сумі. Разом з тим він, відповідач, заперечував проти таких вимог, зважаючи на відсутність доказів здійснення позивачкою додаткових витрат на дитину.

Таким чином, існують порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та/або її представник в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року, шлюб, зареєстрований між сторонами - розірвано (а.с.6).

Крім того, в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що певний час після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання сина.

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивувала тим, що з моменту розірвання шлюбу і до 2015 року відповідач сплачував аліменти в добровільному порядку, проте з 2015 року останній припинив виплати та ухиляється від сплати аліментів. Крім того, з вересня 2015 року і по теперішній час їх спільна дитина - ОСОБА_3 відвідує дитячий центр «Долоньки», студію сучасного танцю «USE ENERGY», а також додаткові уроки з різних шкільних предметів, що потребує додаткових фінансових витрат.

У зв'язку з наведеним, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття, а також додаткові витрати на дитину у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення аліментів у розмірі ј частки доходів відповідача є цілком обґрунтованою, оскільки з урахуванням його реальних доходів вона буде становити 1 355 грн. 10 коп., тобто менше, ніж він сплачував на утримання сина добровільно. Крім того, в період з вересня 2015 по лютий 2017 року позивачка понесла витрати, спрямовані на розвиток здібностей дитини, а тому вимога про стягнення з відповідача половини суми, що становить 6 212 грн. 50 коп., є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд не вбачав правових підстав для присудження регулярних платежів на покриття додаткових витрат на дитину, оскільки позивачкою не доведено, що такі витрати будуть і в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198).

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідача він не може сплачувати аліменти на утримання дитини, суду не надано. Також, відсутні докази про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Пенсійний вік матері відповідача та необхідність їй допомагати, не є тією істотною обставиною, яка б могла вплинути на визначення частки доходу останнього, яка підлягає стягненню на утримання дитини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі ј частки його доходів.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, колегія суддів дійшла до наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду справи позивачка підтвердила належними доказами додаткові витрати на дитину, понесені за заняття у студії сучасного танцю «Use Energy» в загальному розмірі 6 025 грн. та в період з вересня 2015 по січень 2017 року - оплату консультаційних послуг щодо розвитку дитини в дитячому центрі «Долоньки» в загальному розмірі 6 400 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для разового стягнення з відповідача половини суми понесених позивачкою витрат на дитину, спрямованих на розвиток її здібностей, що становить 6 212 грн. 50 коп.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині присудження регулярних платежів на покриття додаткових витрат на дитину, оскільки позивачкою не доведено, що такі витрати будуть в майбутньому.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

І.М.Білич