Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2017 року смт Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: судді Грузман Т.В., за участі секретаря судового засідання Степаненко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин Майї Іванівни, за участі ОСОБА_3 про зобов»язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2017 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4, який на момент смерті проживав у с.Горошине Семенівського району Полтавської області. Позивач вважає, що вона має право на прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку розміром 3,05 га., що розташована на території Зарької сільської ради Оржицького району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну спадкодавцеві на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією.

23.07.2002 року ОСОБА_4 склав на її ім»я заповіт, відповідно до якого заповів земельну частку (пай) розміром 3,17 га., розташовану у с.Заріг Оржицького району Полтавської області.

Після смерті батька, звернулась до нотаріуса з заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 11.12.2015 року приватний нотаріус -відповідач по спарві- відмовила у вчиенні нотаріальної дії, оскільки заповіт було складно відносно земельної частки (паю) розміром 3,17 га, а спадковим майном є земельна ділянка розміром 3,05 га. на території Зарізьської сільської ради Оржицького району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією.Вважає таке відмову незаконною, оскільки відповідно до листа № 24-1606-99/3971/82-16 від 08.09.2016 року відділу Держгеокадастру в Оржицькому районі вказав, що ОСОБА_4 взамін сертифікату серії НОМЕР_2 на право на земельну частку (пай) в колективній власності КСП ім..Леніна розміром 3,17 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,05 у фізичних гектарах на території Зарізької сільської ради на підставі розпорядження голови Оржимцької РДА № 335від 21.07.2004 року Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрованоа у «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» № НОМЕР_6 від 05.01.2005 року. Таким чином, розмір 3,17 вказаний у сертифікаті в умовних кадастрових гектарах, згідно уточненого розрахунку відповідає 3,05 га., вказаний у Державному акті серії НОМЕР_1.

За вказаних обставин, прохає зобов»язати приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. видати позивачеві свідоцтво про право на спадзину за заповітом від 23.07.2002 року на земельну ділянку (пай) площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицькеого району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцеві ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 05.01.2005 року Оржицькою райдержадміністрацією.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки її батько мав лише одну земельну ділянку, яку вона повинна успадкувати. Неточності у змісті заповіту не впливають на об»ємс спадкового майна, яке вона може успадкувати і вказані недоліки заповіту не повинні позбавляти її спадщини. Прохає прийняти справедливе рішення та зобов»язати нотаріуса виконати вимоги закону, щодо видачі їй відповідного свідоцтва на земельну ділянку.

Відповідач - приватний нотаріус Литвин М.І. вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину вона користується нормативно-правовими актами за змістом, яких вона не може видатис свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як у самому заповіті здійснено посилання на те, що спадводавцеь заповів рухоме майно, а на даний час земельна ділянка є нерухомим майном, має інший розмір. За життя батько позивача міг змінити зміст заповіту, врегулювавши питання правового статусу земельної ділянки. Окрім того, вважає, що при видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії воена діяла у межаї рішень судів, які відмовили ОСОБА_1 у тлумаченні заповіту на її користь. Прохає у задоволенні позорву відмовити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 при прийнятті рішення поклалась на розсуд суду та прохала вирішити як найшвидше вказане спірне питання.

Суд заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що доводиться свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 виданого виконавчим комітетом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області. Згідно свідоцтва про народження позивач є дочкою померлого, що доводиться свідоцтвом серія НОМЕР_5 від 08.01.1958 року. 09.09.1978 нею укладено шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на «ОСОБА_7».

Згідно заповіту, посвідченого 23.07.2002 року секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради, ОСОБА_4 належну йому земельну частку (пай) розміром 3,17 га, розташовану в с. Заріг Оржицького району Полтавської області, заповів дочці ОСОБА_1

За змістом листа № 24-1606-99/3971/82-16 від 08.09.2016 року відділу Держгеокадастру в Оржицькому районі вказано, що ОСОБА_4 взамін сертифікату серії НОМЕР_2 на право на земельну частку (пай) в колективній власності КСП ім..Леніна розміром 3,17 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,05 у фізичних гектарах на території Зарізької сільської ради на підставі розпорядження голови Оржицької РДА № 335від 21.07.2004 року Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано у «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» № НОМЕР_6 від 05.01.2005 року.

Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 05 січня 2005 року, ОСОБА_4 згідно розпорядження голови Оржицької районної державної адміністрації № 335 від 21.07.2004 року, належить земельна ділянка площею 3,05 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3.

Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. 11 грудня 2015 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт, оскільки такого права зазначеного в заповіті майна не існує, а земельна ділянка, що належала спадкодавцю на підставі державного акта, заповітом не охоплена.

Оржицьким районним судом відповідно до рішення від 23.05.2016 року по справі № 543/152/16-ц та ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14.07.2016 року встановлено, що за своїм змістовим значенням та юридичною природою земельна частка(пай) і земельна ділянка є різними об'єктами прав, а тому відсутні підстави вважати, що зазначена в заповіті ОСОБА_4 земельна частка (пай) і земельна ділянка, на яку він одержав право згідно державного акту на право власності, є одним і тим же об'єктом. Після одержання державного акта на право власності на землю право ОСОБА_4 на земельну частку (пай) припинено, а отже такого об'єкта спадкування на час відкриття спадщини не існувало.

За нормами ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно п.2 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» зазначено, що враховуючи норми ст. 50 Закону № 3425-XII та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу (ЦПК), справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

За змістом ст. 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням того, що судовим рішенням встановлено, що земельна частка (пай) і земельна ділянка є різними об»єктами спадкування, то дії нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно земельної ділянки належної батькові позивача, є правомірними, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Посилання позивача на лист відділу Держгеокадастру № 24-1606-99/3971/82-16 від 08.09.2016 року про видачу державного акту про право власності на земельну ділянку взамін сертифікату, який дає право на земельну частку (пай) на ім»я ОСОБА_4 не доводить правомірності її позовних вимог та не впливає на дії нотаріуса, що пов»язані з вчиненням нотаріальних дій.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.. 50 Законеу України «Про нотаріат», ст.. ст.ст. 11,60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовуОСОБА_1 до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин Майї Іванівни про зобов»язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В.Грузман