Справа №591/4298/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1806/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 серпня 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, тому у нього виникла заборгованість щодо повернення грошових коштів у передбачені договором строки, яка станом на 31 травня 2016 року становила 28294,29 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2250,26 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20940,49 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3280 грн.; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1323,54 грн. штраф (процентна складова), яку позивач і просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором за № б/н від 02 серпня 2010 року в сумі 4475 грн. 50 коп. та 220 грн. 48 коп. судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено в звязку з пропуском строку позовної давності.

Вказане рішення суду позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення, неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, що містяться в матеріалах справи. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач частково сплачував кредитну заборгованість, що є наслідком переривання строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищезазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою пені в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості, а також зі сплатою штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) і 5% від суми заборгованості за кредитом і відсотками та комісією. Строк дії останньої картки визначений січнем 2015 року.

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Частково задовольняючи позов ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що у звязку із порушенням ОСОБА_4 своїх зобовязань, з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 2250,26 грн., 1322,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. заборгованість за пенею.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст.ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 559 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

З розрахунку заборгованості банку вбачається, що останній платіж відповідачем по погашенню кредитної заборгованості було здійснено 04 грудня 2013 року в сумі 300 грн., після чого відповідач ніяких платежів не здійснював (а.с. 167).

З урахуванням зазначеного, помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом, враховуючи і те, що відповідач періодично сплачував заборгованість, перериваючи строк позовної давності і останнє погашення відповідачем кредитної заборгованості було здійснено 04 грудня 2013 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось 19 серпня 2016 року (а.с. 3).

Під час апеляційного розгляду представником банку був наданий альтернативний розрахунок заборгованості згідно довідки про умови кредитування, яку ОСОБА_4 підписав і яка є складовою частиною укладеного кредитного договору, за яким заборгованість по тілу кредиту 2250 грн. 26 коп., по відсоткам в сумі 4905 грн. 13 коп., по пені в сумі 1230 грн. та штраф в сумі 857 грн. 77 коп., що виникла станом на 31 травня 2016 року. При цьому розмір відсотків обрахований банком згідно довідки про Тарифи, що підписана відповідачем за період дії картки, тобто по січень 2015 року, а після цього і по 31 травня 2016 року, виходячи з облікової ставки НБУ згідно вимог ст. 1048 ЦК України. Тому на думку колегії суддів підлягає стягненню заборгованість з відповідача за кредитом в сумі 2250 грн. 26 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4905 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею в сумі 360 грн., що нарахована в межах річного строку позовної давності.

Підстав для стягнення штрафу колегія суддів не вбачає, так як застосування останнього разом з пенею за одне і те ж порушення, тягне за собою подвійну відповідальність для відповідача, що суперечить діючому законодавству. Відсутні підстави і для стягнення пені, нарахованої за межами річного строку позовної давності.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також його висновки не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог згідно вимог ст. 309 ЦПК України.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позивач при подачі позовної заяви у серпні 2016 року сплатив судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с. 2), тому, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню на 26,56% , з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 400 грн. (1378 грн. * 26,56%) та враховуючи, що при подачі апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в сумі 1515,80 грн. (а.с. 130), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 440 грн. (1515,80 грн. * 26,56%).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 7515 грн. 39 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2250 грн. 26 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4905 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею в сумі 360 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 400 грн., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 440 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді