Справа № 362/3200/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/1776/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 24.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання договору фінансового лізингу недійним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу № 004063 від 18.05.2016 року з відповідачем недійним та стягнення з останнього на свою користь попередньо сплаченого ним авансового платежу в сумі 50 000 грн. Посилався на невідповідність договору лізингу положенням Законів України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України, в частині недодержання вимог закону про його нотаріальне посвідчення, відсутність у відповідача ліцензії на право надання фінансових послуг, наявність в змісті оскаржуваного договору несправедливих умов, що порушують його права як споживача.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_5 50 000 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в дохід держави судовий збір в сумі 1378 грн.

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2017 року визнано недійсним Договір № 004063 фінансового лізингу від 18 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, через порушення норм матеріального та процесуального права, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що лізингова компанія має право здійснювати індивідуальний лізинг без ліцензії, до моменту її затвердження ліцензійних умов КМУ, також, що нотаріусами не посвідчуються договори непрямого лізингу, оскільки на момент укладення договору ще не існує транспортного засобу. Ліцензійні умови передбачають просту письмову форму для договору непрямого лізингу, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг». Вважає, що невірно застосовано законодавство про захист прав споживачів, так як в рішенні суду сплутано продавця товарів з надавачем послуг. А також, що місцевим судом застосовані правові висновки ВСУ невірно, натомість взагалі не звернуто уваги на ст. 217 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 18 травня 2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 004063 (надалі «Договір»), за умовами якого лізингодавець (відповідач у справі) бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет його у користування лізингоодержувачу (позивачу у справі) на термін та на умовах, передбачених цим договором (п.1.3), в свою чергу лізингоодержувач до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченому договором (п.3.3.1), зобовязується сплатити передбачені даним договором платежі (а.с.4-9).

Даний договір нотаріально не посвідчений.

У відповідності до положень п. 1.1 Договору, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб - трактор «Беларусь 892».

За умовами п. 4.1. Договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу за передачу предмета лізингу.

Відповідно до вимог п. 8.2 Договору, укладаючи даний договір сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору становить 19607, 84 доларів США, що згідно обмінного курсу становить 500 000 грн.

Вартість предмета договору лізингу в сумі 500 000 грн. підтверджується додатком № 1 до нього, що є невідємною його частиною ( п. 16.12).

У відповідності до квитанції № 61 від 18 травня 2016 року, позивач на виконання вимог Договору сплатив відповідачеві платіж в сумі 50 000 грн. (а.с.11).

Відповідно до положень п. 9.7 Договору, кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансований платіж; комісія за передачу предмета лізингу.

З аналізу положень спірного договору (п. 9.7) вбачається, що позивачем на момент підписання договору було сплачено адміністративний платіж в сумі 50 000 гривень.

Згідно п.п.2.1 і 2.2. Договору, даний правочин вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором; Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

За положеннями п.п.17.2 і 17.4 Договору, підписання цього правочину та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього; підписанням даного Договору лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення представника ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», що стосується змісту даного договору та додатків до нього, проінформовано про всі можливі витрати і ризики із укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів додатки до нього.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», у відповідності до листа № 6284/16-9 від 2.08.2016 року та довідки від 11.06.2016 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, взята на облік, як така, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний правочин договір лізингу від 18 травня 2016 року між сторонами був укладений без дотримання відповідних обовязкових умов, а саме, без його нотаріального посвідчення та при відсутності підтвердження такої господарської діяльності відповідача як надання фінансових послуг при наявності її ліцензування, що дає підстави для визнання його недійсним та стягненням з відповідача попередньо сплачених коштів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (на далі «договір лізингу»), лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Окрім того, згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 вищезазначеного Закону).

Відповідно до положень ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Також, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія приймає до уваги правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року у справі за № 6-3020цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Отже, судом першої інстанції обгрунтовано визнано недійсним оспорюваний Договір, оскільки правочин відповідачем було вчинений без відповідного дозволу (ліцензії) та він нотаріфально не посвідчений.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Я.С. Мельник

ОСОБА_3