Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№ 336/6927/15 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова О.О.
Провадження № 22-ц/778/3701/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

22 вересня 2015 року банк до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 09.11.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено договір №SAMDN2005 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, за яким відповідач по справі отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25000 грн. на строк дії карти, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлений договором. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість 45311,85 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 10000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 35311,85 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 19868,99 грн., яка була задоволена рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 25442,86 грн. у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 25442,86 грн. за договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1218,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 уклали договір №SAMDN2005, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25000 грн. на строк дії карти та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором (а.с.10).

Свої зобов'язання за Кредитним договором ОСОБА_5 виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з викладеним, згідно наданих позивачем розрахунків станом на 13.07.2015 року відповідач має заборгованість 45311,85 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 10000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 35311,85 грн. (а.с.6).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, надходження готівки особистих коштів платника ОСОБА_6 для погашення кредиту по карті було проведено 29.08.2008 року на суму 300,00 грн. У подальшому, починаючи з вересня 2008 року погашення кредитного договору ОСОБА_6 не здійснювалось (а.с.81-87).

Як вбачається з договору №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено, ОСОБА_6 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з вересня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.2011 року, яке набуло законної сили 22.08.2011 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, яка виникла станом 16.09.2010 року у розмірі 19868,99 грн. (а.с.5).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України.

Відповідач подав письмову заяву до суду першої інстанції до ухвалення рішення про застосування строків позовної давності.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до божника, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд попередньої інстанції повязавши момент виникнення права на звернення до суду у позивача з моментом сплати останнього платежу за договором - з вересня 2008 року, не врахував наявності рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.2011 року, яке набуло законної сили 22.08.2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за цим же кредитним договором.

Таким чином, враховуючи те, що з моменту ухвалення зазначеного вище рішення, жодних платежів як на виконання рішення суду так і на погашення боргу за договором боржник не здійснив, тобто починаючи з вересня 2008 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів ОСОБА_6Л, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт не здійснювалося то відлік строку позовної давності слід рахувати з кінця вересня 2011 року.

Однак, враховуючи те, що банк і в даному випадку звернувся з позовом до суду у цій справі поза межами встановленого законом строку позовної давності, а саме в кінці вересня 2015 року, помилка суду щодо відліку строку позовної давності не вплинула на вірні висновки суду про її пропуск, що і було вірною підставою для відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо необхідності стягнення процентів за останні три роки, неврахування іншої правової позиції ВСУ ніж та на яку послався суд першої інстанції, невірним застосуванням судом норм законодавства, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: