Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3316/17 Головуючий у 1-й інстанції: Петренко Л.В.
Є.У.№ 328/714/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, про відшкодування шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2017 року Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Зазначав, що 28.05.2014р. відповідач ОСОБА_1 , який був курсантом інженерно-авіаційного факультету ХУПС імені Івана Кожедуба, під час проведення практичних занять в польових умовах порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому курсанту ОСОБА_2 . Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 27.03.2015 р. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.414 ч.2 КК України. За результатами службового розслідування по факту смерті курсанта ОСОБА_2 , проведеного комісією Харківського університету Повітряних Сил, встановлено, що курсант ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати рідним загиблого грошового відшкодування.

На виконання вимог ст. ст. 16, 16-1, 16-2, 16-3, 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» батькам загиблого ОСОБА_2 . Львівським обласним військовим комісаріатом призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 609 000 грн. згідно платіжних доручень №2190 та №2191 від 05.12.2014 року.
Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив суд на підставі ст.ст.1166,1191 ЦК України і п.7 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06. 1995 року, стягнути з відповідача в порядку регресу завдану державі майнову шкоду у розмірі 609 000 грн.
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України майнову шкоду в сумі 609 000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що одноразова допомога, яка була виплачена державою батьками загиблого курсанта, є майновою шкодою, що завдана Міністерству оборони, а тому в порядку регресу на підставі ст.1191 ЦК України вона підлягає стягненню з відповідача, з вини якого стався нещасний випадок.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому з ними не можна погодитися.

Судом установлено, що курсант 3 курсу інженерно-авіаційного факультету Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, солдат ОСОБА_2 , 1993 року, прийнятий добровільно на військову службу, який проходив військову службу та навчання в зазначеному університеті, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від вогнепального поранення грудної клітини. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.14, 15).

Актом № 163/12 про нещасний випадок встановлено, що під час проведення зміни патрульних на спостережному посту № 8 дальньої радіолокаційної групи військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 без потреби приєднав магазин з патронами до автомату АК-74, дослав патрон в патронник, з особистої необережності раптово здійснив поодинокий постріл з автомата АК-74 та влучив у солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого останній через годину помер у лікарні м. Чугуїв. Причиною даного випадку стало порушення правил поводження з вогнепальною зброєю старшим солдатом ОСОБА_1 . Особи, які допустили порушення законодавства є патрульний спостережних постів курсант 231 навчальної групи інженерно-авіаційного факультету ХУПС старший солдат ОСОБА_1 , помічник начальника спостережних постів командир навчального відділення інженерно-авіаційного факультету ХУПС сержант Юзьвяк М.М. (а.с. 16-17).

Поранення солдата ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону (а.с. 18).

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 27.03.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України (вчинення порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілого) і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 3 роки (а.с. 8-10).

06.11.2014 року Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, призначена батьку та матері загиблого курсанта ОСОБА_2 одноразова допомога в розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 609 000 (шістсот дев`ять тисяч) грн.00коп. в рівних частках кожному (а.с. 35)

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 453 від 02.12.2014 року про виплату одноразової грошової допомоги кошти, отримані для виплати одноразової грошової допомоги, перераховані ОСОБА_3 в сумі 304 500,00 грн. та ОСОБА_4 в сумі 304 500,00 грн. на відповідні карткові рахунки (а.с. 32).

Платіжними дорученнями № 2190 та № 2191 від 05 грудня 2014 року Львівським обласним військовим комісаріатом одноразова грошова допомога виплачена батьками загиблого курсанта (а.с. 33-34).

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За положенням частини 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, визначається параграфом 2 глави 82 ЦК.

Приписами ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначені норми, що містяться в главі 82 ЦК України та регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачають право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25 березня 1992 р. N 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Законом України від 20 грудня 1991 р. N 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 41 Закону №2232-ХП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 р. N 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХП одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідності до ст.16-1 Закону у випадках, зазначених у пп.1-3 п. 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з п.«а» ч.1 ст.16-2 Закону (в ред., яка діяла на момент виплати) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у пп.1-3 п.2 ст.16 цього Закону.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання, що передбачено ч. 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 23 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. Вказані виплати не є шкодою в розумінні ст.1166, 1195,1207 ЦК України

Системний аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, одноразова грошова допомога не є шкодою, завданою відповідачем державі внаслідок необережного поводження зі зброєю, а є гарантією правового і соціального захисту загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Фінансування забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цієї соціальної гарантії, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України.

Ні Законом «Про військовий обов`язок і військову службу», ні Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено право Держави в особі Міністерства оборони на компенсацію за рахунок іншої особи сплачених соціальних гарантій.

Оскільки сфера дії Законів №№ 2232-ХП і № 2011-ХП поширюється виключно на військовослужбовців та членів їх сімей і цими Законами, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Держави з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров`ю військовослужбовця, то до таких правовідносин положення ст.1191 ЦК України застосуванню не підлягають.

Посилання прокурора і суду першої інстанції на п.7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 11.02.2001 р., є некоректним, оскільки спірні правовідносини це Положення не регулює.

За п.7 вказаного Положення військовослужбовці у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Відповідно до п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або знищенням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Оскільки одноразова грошова допомога, що виплачена сім`ї загиблого солдата, є гарантією правового і соціального захисту військовослужбовця, а не прямою дійсною шкодою, визначення якої міститься у п.2 Положення, ця виплата не відноситься до витрат, спричинених вчиненням злочину, в порядку, передбаченому п.7 вказаного Положення вона не підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій в оскаржуваній частині на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05липня 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: