ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/337/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ „Інтернет Інвест" про захист, честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації і спростування недостовірної інформації.
„А почались наші з Тетяною розвідки з того, що у вересні 2009 року до Верховної Ради України звернувся директор єдиного в Україні державного авіаційно-спортивного клубу Міністерства освіти і науки зі скаргою на те, що з неповнолітніх вихованців цього бюджетного закладу вимагають „безповоротну фінансову допомогу"на користь якоїсь там громадської організації за участь у національних змаганнях, що проводить Мінсім'ямолодьспорт - чемпіонаті України з класичного парашутизму серед юніорів"(мається на увазі Всеукраїнська громадська організація „Федерація парашутного спорту України"); „Народні депутати направили звернення до Генеральної прокуратури, Генпрокуратура провела перевірку й з'ясувалось, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою „федерація парашутного спорту України". Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала; Натомість шахраї, вступивши в змову з тодішнім першим заступником міністра ОСОБА_9 та директором департаменту неолімпійських видів спорту ОСОБА_10 (працює і зараз на тій же посаді під керівництвом ОСОБА_11), впродовж кількох років поспіль виготовляли фальшиві положення про неіснуючі змагання, які замість міністра чи його заступника підписували сторонні люди - комерсант-газовик з ОСОБА_12 ОСОБА_2 (нині - депутат Харківської обласної ради від Партії Регіонів, який фінансував «тітушок» під час подій на Майдані) та пенсіонер, колишній інспектор Товариства сприяння обороні України, ОСОБА_7 зі Львова. Ці два шахраї - ОСОБА_2 і ОСОБА_7 - власне, і значились керівниками псевдо «федерації». ОСОБА_2 - типу «президент», ОСОБА_7 - голова неіснуючого «виконкому»; Як встановила Генеральна прокуратура України в ході перевірки, механізм збору коштів був наступний. ОСОБА_10 включав до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих і спортивних заходів України, наприклад, на 2009 рік державні змагання, які Міністерство мало б провести від імені держави - 59-й чемпіонат України з класичного парашутизму. Але більш ніяких дій не робилось - наказ на проведення не видавався, положення про змагання не затверджувалось, склад колегії суддів та директор змагань не призначались. Наприкінці року в звіт Міністерства ці змагання не включались, вважалось, що вони були заплановані, але не проведені з якихось об'єктивних причин.
Але спортсмени й гадки не мали, що ніяких змагань не буде, оскільки ОСОБА_7 виготовляв фальшиві положення, які підписував замість міністра і куди записував, що до участі в державних змаганнях допускаються лише ті, хто вступив у його «федерацію» та заплатив йому «безповоротну фінансову допомогу, без ПДВ». А щоби не було скандалу, видимість проведення змагань взяв на себе ОСОБА_13 - заступник голови Товариства сприяння обороні України; Власне, ОСОБА_13, якому підпорядковано кілька спортивних аеродромів, і був (точніше - досі є) реальним ватажком злочинного угруповання. Він не тільки пригрів ОСОБА_7 й дав йому безплатно кабінет в адміністративному приміщенні ТСОУ на проспекті Перемоги в Києві, але й організовував саму складну частину афери - видимість проведення державних змагань (бо інакше шахраї були б викриті впродовж одного спортивного сезону).
Робилось це дуже просто: ОСОБА_13 телефонував у підлеглий авіаспортивний клуб ТСОУ й давав вказівку прийняти ОСОБА_7 та виконати всі його забаганки. Після чого ОСОБА_7 зазначав цей клуб у фальшивому положенні як місце проведення «чемпіонату України». Потім туди з'їжджались спортсмени, які цей спектакль сприймали за чисту монету (не тільки спортсмени - навіть Державна прикордонна служба та Міністерство внутрішніх справ направляли свої команди на ці псевдо-змагання!). Перед спортсменами виступав ОСОБА_7, розповідав, що держава уповноважила його проводити змагання і що Верховна Рада прийняла закон, відповідно до якого забороняється займатись парашутним спортом тим громадянам, які не вступили у «федерацію парашутного спорту» та не заплатили ОСОБА_7 й ОСОБА_2 «безповоротну фінансову допомогу». Спортсмени, думаючи, що це дійсно чемпіонат України, лізли в гаманці та платили - з кожного учасника по 2 тис. грн., з кожної команди - по 5 тис. грн.; Більш того, спортсмени оплачували все: проживання, харчування, платили ОСОБА_7 «добові», заправляли за свій рахунок літак і навіть оплачували грамоти, які ОСОБА_7 купляв у «Спорттоварах», підписував замість міністра й ставив печатку своєї «федерації»; Але й це не все. Квартет шахраїв - ОСОБА_10, ОСОБА_13 і ОСОБА_7 з ОСОБА_2 - налагодили торгівлю неіснуючими в країні «сертифікатами парашутиста», які ОСОБА_7 сам друкував на принтері та продавав від імені держави по 50 грн. як документ, що, начебто дозволяє виконувати в Україні стрибки з парашутом, укладати основний і запасний парашути чи виконувати будь-які види стрибків під власну відповідальність. Ба більш того, ОСОБА_10 дав вказівку не допускати до змагань тих спортсменів, які не купили в ОСОБА_7 три таких «сертифікати» - кишені вивертали навіть неповнолітнім; А згубила фраєра, як відомо, жадність. ОСОБА_7, абсолютно переконаний у власній безкарності, вирішив розширити контингент облапошених і став збирати гроші навіть з юніорів під машкарою проведення молодіжного «чемпіонату України». Але в 2009 році він вже вирішив не заморочуватись з імітацією змагань. І коли на його запрошення юні парашутисти прибули на Кіровоградський аеродром «Федорівка», негідник, зібравши з дітей гроші, заявив, що держава передумала, ніякого чемпіонату не буде, а гроші він не поверне, позаяк це була «безповоротна фінансова допомога». Серед обкрадених був неповнолітній вихованець державного клубу, і тут довелось втрутитись Генеральній прокуратурі України; За результатами перевірки Генеральна прокуратура України напередодні нового, 2010 року, відкрила відносно ОСОБА_10 та заступника міністра Дутчака (ОСОБА_9 на той момент працював у іншому місці - розкрадав кошти, призначені для Євро-2012) дисциплінарне провадження, співробітнику Мінсім'ямолодьспорт, який відповідав за розвиток спортивно-технічних видів, довелося шукати нове місце роботи, прокуратура м. Києва відкрила відносно керівників «федерації» ОСОБА_2 та ОСОБА_7 кримінальну справу по обвинуваченню в шахрайстві;
Щоправда, з воцарінням Януковича побори зі спортсменів відновились з новою силою, а розслідування кримінальної справи різко пригальмувалось. Пояснення було дуже простим - ОСОБА_2, який раніше терся біля харківської організації БЮТ, раптом ознайомився з програмою Партії Регіонів, перейнявся ідеями Лідера та переметнувся в штаб харківського губернатора ОСОБА_16. Ну, а Добкін вже підключив всі можливості, щоби вберегти ОСОБА_2 та ОСОБА_7 від знайомства з меню Лук'янівського СІЗО. Щоправда, кримінальну справу закрити не вдалось - занадто скандальною вона була, та й порушувалась справа на звернення народних депутатів України. Але її просто поклали на полицю й не проводили жодних слідчих дій аж до травня 2014 року;
Річ у тім, що аферисти - ОСОБА_10, ОСОБА_2 і ОСОБА_7 - розперезались настільки, що у вересні 2013 року підсунули на підпис попередньому міністру ОСОБА_8 нормативно-правовий акт, згідно з яким до участі в державних змаганнях з парашутного спорту допускаються лише громадяни, які вступили в громадську організацію Шаповалова-Тьорла, купили в ОСОБА_7 «сертифікат парашутиста» й пред'явили платіжний документ про сплату шахраям безповоротної фінансової допомоги;
ОСОБА_11 це не цікаво і тоді я йому показую інші судові рішення - про скасування величезної кількості наказів про проведення змагань з парашутного спорту, затвердження календарних планів і навіть рішення про анулювання списку збірної команди України з парашутного спорту, оскільки всі ці накази виносились з брутальним порушенням законності на прохання аферистів ОСОБА_2 та ОСОБА_7, при цьому зі спортсменів збирались гроші;
Можна лише уявити моє здивування, коли з'ясувалось, що обговорювати мої позови до міністерства заступник міністра Гоцул запросив отих самих аферистів - ОСОБА_2 й ОСОБА_7. Власне, ніякого обговорення не було - Гоцул лише продемонстрував присутнім ОСОБА_2 в якості «смотрящєго» по парашутному спорту й оголосив, що без дозволу ОСОБА_2 спортом ніхто займатись не буде.
У наступному керівники ФПСУ домовлялись з начальником якогось авіаспортивного клубу, що до нього приїдуть парашутисти «пострибати за гроші». При цьому шахраї намагались робити повну імітацію національних змагань і навіть видавали куплені в «Спорттоварах» медалі й дипломи, які, замість Міністра чи його заступника, підписував директор клубу й приставляв печатку цієї громадської організації;
Аферисти діяли в координації зі співробітниками Департаменту неолімпійських видів спорту, з якими, очевидно, ділились заробітками. Скарги спортсменів на беззаконня в Міністерстві не розглядались з 2006 року, натомість для створення видимості законності дій шахраїв в Міністерстві щороку змінювалась нумерація псевдо-чемпіонатів і Кубків України з парашутного спорту, що включались в Єдиний календарний план, хоча вони й не проводились;
У 2009 році після скарги до Верховної Ради України директора Єнакіївського державного авіаційно-технічного спортивного клубу на грошові побори з неповнолітніх парашутистів, Генеральна прокуратура України провела перевірку ситуації, що склалась в парашутному спорті. Співробітник Міністерства, який відповідав за цей напрямок, був звільнений з посади, проти керівників ФПСУ порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші;
Але після призначення Міністром ОСОБА_8 всі побори зі спортсменів були відновлені.
Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, однак в подальшому у судові засідання не з'явився жодного разу, про дати і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений судом належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ТОВ „Інтернет Інвест" в судові засідання жодного разу не з'явились, про розгляд справи були повідомлені судом за місцем реєстрації та місцем знаходження належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались.
Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч.1, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями ст.28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується.
Як наголошує ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України.
Згідно ч.1, ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (ст.ст.15-23 ЦК).
Як роз'яснює п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
За змістом ст.1 Закону України „Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.
У відповідності до частини 2 статті 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.
Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.
Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.
Однак, як вбачається зі змісту описаних вище статей, останні не містять жодних посилань на конкретні джерела отримання інформації, яка в них викладена, не дивлячись на посилання автора, як перевірки Генеральної прокуратури України, відкриті кримінальні справи тощо.
Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Таким чином, представниками позивача було доведено судові факт поширення інформації відповідачами що стосується позивачів.
Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Як роз'яснює п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Також п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 наголошує, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які порочать його честь гідність та ділову репутацію, особою, до якої пред'явлений позов,а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей.
Таким чином, доведення поширення відповідачами інформації про її недостовірність є правом, а не обов'язком позивачів.
Крім того, в статті міститься фотографія з коментарем до неї: «Харківський аферист ОСОБА_2 (по центру фотографії) - депутат обласної ради, активіст Партії Регіонів, спонсор «тітушек»». Аналізуючи назву вказаних статей та враховуючи, що в змісті статей максимальна увага приділена персоні ОСОБА_2, можна вважати, що автор тексту ОСОБА_4 вважає ОСОБА_2 мародером.
Як вбачається з висновку Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України щодо наукового тлумачення деяких юридичних термінів від 13.03.2015 року терміни «аферист» та «шахрай» позначають людину, що вчинила шахрайство або завдання майнової шкоди шляхом обману чи зловживання довірою, шахрайство з фінансовими ресурсами, шахрайське заволодіння іншими предметами, чи інший злочин, який вчиняється шляхом обману чи зловживання довірою, і його вина була доведена в установленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набув чинності. В свою чергу термін «мародер» може бути використаний для позначення особи, що займається мародерством, тобто викраденням на полі бою речей, що знаходяться при вбитих чи поранених, протизаконним відібранням майна під приводом воєнної необхідності чи розбоєм, що вчинені щодо населення в районі воєнних дій і його вина була доведена в установленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набув чинності. Що стосується терміну «смотрящий», то він означає керівного представника кримінального світу (кримінальний авторитет), який контролює певну територію, об'єкт, сферу, та знаходиться у підпорядкуванні найвищих представників кримінального світу -«злодіїв в законі» - або безпосередньо, або через інших кримінальних авторитетів - «положенців».
«Тітушек» науковий співробітник Інституту визначає, як збірну назву найманців, інколи люмпенізованих кримінальних елементів, молодиків, в тому числі, спортсменів, які використовуються владою для застосування фізичної сили і участі в масових сутичках; зокрема, для перешкоджання діяльності опозиційних активістів та для дій проти вуличних протестів: провокацій, залякування, побиття та розгону демонстрацій, впливу на процес голосування на виборах тощо (т.1, а.с.109-115).
Отже, обов'язковою умовою для можливості позначати будь-яку особу, як шахрая, афериста, мародера, «смотрящего», спонсора «тітушек», є наявність вироку суду, яким би було встановлено факт таких діянь даної особи та який набрав би законної сили.
Згідно Довідки серії ЦАП №308340 від 13.02.2015 року, яка видана Департаментом Інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, за обліками МВС України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1, а.с.109).
У відповідності до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Також в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» з посиланням на матеріали проведеної перевірки Генеральної прокуратури України на сайті www.ord-ua.com було вказано наступне: «Народні депутати направили звернення до Генеральної прокуратури, Генпрокуратура провела перевірку й з'ясувалось, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою «федерація парашутного спорту України». Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала».
Водночас, Слідчим відділом Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 29.05.2014 року було розпочато досудове розслідування за ч.1, ст.190 КК України у кримінальному провадженні за фактом заволодіння шахрайським шляхом під час організації змагань у вересні 2009 року службовими особами ВГО «ФПС України» грошовими коштами спортсменів, які брали участь у змаганнях, у розмірі 28,6 тис. грн. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється ГУ МВС України в м. Києві. ГПУ повідомила, що жодних незаконних фактів нею встановлено не було, а кримінальна справа була порушена не відносно ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, а по факту складу правопорушення.
За приписами ст.47-1 Закону України „Про інформацію" зі змінами №676-IV від 3.04.2003 року зазначає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Як наголошує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що викладена інформація у вказаних статтях не знайшла свого підтвердження у судового засіданні, не доведена будь-якими доказами, тому є недостовірною і підлягає спростуванню і той спосіб, яким вона була поширена.
Згідно висновку експертного лінгвістичного дослідження №8268 від 29.07.2015 року висловлювання, які наявні у відповідних фрагментах текстів інтернет-публікацій «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», мають стверджувальний характер і містять основні думки та тези, в яких автор стверджує, що події відбувались або відбуваються, вказує на існування певних фактів, констатує їх, викладаючи тексти повідомлень у вигляді розповідей про певні обставини чи події, свідком або учасником яких він був, або є на період їх складання, а також робить висновки з певних фактів, на підставі чого експерт прийшов до висновку що викладена відповідачем ОСОБА_4 інформація є твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями.
Таким чином, недостовірна інформація щодо позивачів, викладена у вказаних статтях, є за своїм характером твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями, і вона може бути предметом судового захисту.
Як вказано в п.25 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування
має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Згідно ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).
Відповідно до ч.1-2, ст.30 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
В силу ч.1, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За змістомч.1, ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Як регламентує п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.
П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надає роз'яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Внаслідок вищенаведених неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, яка полягає у безпосередньо розповсюдженні стосовно нього недостовірної інформації, що принижує його честь, гідність і ділову та у характеристиці його особи і створенні у читачів спірних статтей уяви про ОСОБА_2, як про злочинця, нечесну особу, а про його діяльність - як таку, що пов'язана з порушеннями закону, носить негативний характер, чим було створено всі передумови для формування у суспільстві вкрай неприязного відношення до нього, що призвело до моральних страждань ОСОБА_2
Згідно висновку відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне псиіатрично-наркологічне медичне об'єднання» за результатами проведення психологічного дослідження №4/пц від 20.07.2015 року були надані відповіді на питання:
Відповідно, використання зазначених термінів для характеристики особистості та діяльності тієї чи іншої людини в засобах масової інформації мережі Інтернет формують у читача антипатію та негативну уявлення до тієї особи, про яку таким чином розповідає автор.
Крім цього, в усьому тексті статей, починаючи з назв «ІНФОРМАЦІЯ_2» й «ІНФОРМАЦІЯ_2», протиставлено два поняття: депутат обласної ради - обранець, покликаний представляти інтереси електорату, взірець моралі, приклад для наслідування, і аферист - особа, яка користуючись довірою людей, присвоює належні їм матеріальні цінності. За своїм значенням ці поняття несумісні. Також характер статей в цілому та використання при оцінці діяльності ОСОБА_2 вище зазначених термінів формує уявлення про нього, як про бандита, запеклого злочинця. Звісно, що така оцінка діяльності ОСОБА_2, яка подається у наведених фрагментах, за відсутності позитивних характеристик, оцінок дій, тощо, несумісна із поняттям авторитету та ділової репутації депутата й формує категорично негативну громадську думку щодо ОСОБА_2
Отже, текст публікацій у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_2» й «ІНФОРМАЦІЯ_2» є таким, що за своїм змістом та способом викладення (використання у тексті для характеристики особистості та діяльності підекспертного тільки тих термінів, які за свої значенням формують у читача антипатію та негативні уявлення до тієї особи, яку вони характеризують, відсутність інших, альтернативних, характеристик, оцінок дій, тощо) формує категорично негативну громадську думку щодо ОСОБА_2. і може підривати його авторитет та ділову репутацію та принижувати честь та гідність.
Також в результаті проведення даного психологічного дослідження було здійснено психологічне обстеження особистості ОСОБА_2, в результаті якого було встановлено, що він в оповідь про обставини та події, що досліджуються, залучається досить емоційно та швидко. Під час бесіди неодноразово та мимовільно аргументує свої права на компенсації йому моральних страждань, які спричинені йому журналістом ОСОБА_4. Повідомив, що протягом життя працював на різних керівних посадах, завжди намагався бути взірцем для підлеглих, 20 років віддав парашутному спорту України, який є для нього сенсом життя. За цей період разом з колегами підняв його на високий світовий рівень, багато парашутистів стали світовими рекордсменами, але журналіст ОСОБА_4, в минулому році почав публікувати статті, в яких почав ганьбити не лише його, а і всю Федерацію. З того часу змушений був боротися за честь Федерації, неодноразово звертався до цього журналіста, запитував причину його наклепів, але він ніяк не аргументував своєї позиції. Все це - «…настільки виснажує, що на інші справи не було часу…». Підекспертний стверджує, що до цих подій був дуже спокійною людиною, але з того часу як з'явилися «брехливі публікації», став дратівливим, недостатньо зібраним, постійного відчуває внутрішнє напруження та почуття безвиході з цієї ситуації. Навіть були випадки, коли при спілкуванні на нейтральні теми з близькими та друзями розмовляв не по суті або безпричинно переходив на крик. Потім просив у них вибачення за свою поведінку, міг заплакати. Крім того, до нього інколи підходили знайомі, друзі, колеги та запитували, чи відповідає дійсності розповсюджена ОСОБА_4 викладена вище інформація. Деякі з них розпитували його про його начебто незаконну діяльність, як про доконаний факт, в зв'язку з чим він втратив певні ділові контакти. Через це вирішив звернутися до суду, щоб повернути собі чесне ім'я, а також поновити репутацію федерації парашутного спорту. Він достатньо забезпечена людина, а тому гроші йому не потрібні - «…ніякі гроші не можуть компенсувати моральні страждання, але хоче добитися справедливості в суді, а кошти віддам на благодійні справи».
Також при психологічному обстеженні встановлено, що особистості ОСОБА_2 притаманний високий рівень активності, прагнення до досягнень та до конструктивної співпраці з іншими людьми. Зорієнтований він на порозуміння та взаємопідтримку у міжособистісних та ділових стосунках. Йому притаманна деяка педантичність, акуратність, енергійність та наполегливість у проблемних ситуаціях. Утримує адекватний баланс вимог до себе та до інших, надає перевагу співпраці з іншими людьми, прагне самостійно відповідати за свою діяльність та події, які відбуваються навколо себе, контролювати себе та керувати своєю поведінкою. Індивідуалістичні корисливі тенденції його поведінці не притаманні. Йому притаманні соціально регламентовані норми поведінки та відсутня схильність до індивідуалістичного тлумачення етичних підстав встановлених правил та законів. Актуальний стан ОСОБА_2 визначається стресогенно обумовленим дисбалансом процесів гальмування та збудження, емоційною лабільністю, нестійким настроєм, відчуттям психологічної втоми, потребою в захисті від дій людей, які його виснажують та негативно впливають на здоров'я, потребою у моральній підтримці та визнанні повноцінності. Провідними є гострі переживання щодо втрати свого незалежного становища як особистості, відчуття самотності, «втрати доброго ім'я».
Отже, з зазначені вище обставини вказують на те, що ситуація, яка склалася, призвела до проблематизації життя ОСОБА_2, наповнила його стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності. Особливості стресогенного впливу: зв'язок з моментом початку ганьбливих публікацій в мережі Інтернет та наявність психотравмуючих переживань на рівні нестерпного душевного болю, страждань та емоційного розладу. Вони також спричинили значну емоційну дестабілізацію його життя, підтримують потенційно дезадаптативний стан психологічного дискомфорту, який визначається надлишковими самодокорами, розгубленістю почуттів та думок щодо етичних підстав та принципів навколишнього життя, гострими конфліктними переживаннями з причин пережитої зневаги, безпідставної втрати можливості щодо самоврядування власним життям та внутрішнім напруженням, що відбиває бажання подолати негативні наслідки стресогенних подій у власних емоційних проявах та соціальному статусі. Переважний акцент уваги ОСОБА_2 зосереджений на етичних аспектах ситуації та на її наслідках, які виникли в його житті, його безпосередні емоційні прояви, що спостерігалися протягом всього дослідження, і супроводжували його оцінювальні судження щодо етичних аспектів подій по його справі, визначають зміст зазначених ОСОБА_2 переживань, як особливості, які притаманні його ціннісним орієнтаціям його особистості.
Суд враховує, описані вище моральні страждання та психологічні переживання і вважає необхідним задовольнити вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., що відповідає критерію розумності і справедливості, в решті вимог необхідно відмовити.
Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати необхідно задовольнити пропорційно задоволеному позову.
Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 169; 212- 215; 226 ЦПК України, на підставі ст.3; 28; 32; 62; 68 Конституції України, ст.94; 277; 280 ЦК України, ст.1; 3; 30; 47-1 Закону України „Про інформацію", п.4; 5; 12; 15; 18-19; 25; 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1, П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд
Позов задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_4спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію щодо ОСОБА_2та Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України" шляхом розміщення на веб-сайтах www.ord-ua.com й www.ipress.ua протягом одного місяця з моменту набуття чинності судового рішення у справі повідомлення під заголовком „СПРОСТУВАННЯ"наступного змісту:
„01.07.2014 р. на даному веб-сайті була розміщена стаття „ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій мною була викладена недостовірна інформація щодо ОСОБА_2та Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України".
Зокрема, недостовірною є інформація стосовно того, що ОСОБА_2фінансував „тітушок"під час подій на Майдані, є шахраєм, „типу президентом псевдо „федерації", спортсмени-парашутисти платили ОСОБА_2 „безповоротну фінансову допомогу"за участь чемпіонаті України (в тому числі, по 2 тис. грн. з кожного учасника та по 5 тис. грн. з кожної команди), налагодив торгівлю неіснуючими в країні „сертифікатами парашутиста"(зокрема, неповнолітнім).
Недостовірною також є інформація, що прокуратура м. Києва відкрила відносно керівників „федерації"- ОСОБА_2 та ОСОБА_7 кримінальні справи по обвинуваченню в шахрайстві (кримінальна справа була відкрита не відносно певних осіб, а по факту, а ОСОБА_2 жодне обвинувачення по ній не висувалося), з воцарінням Януковича побори зі спортсменів відновились з новою силою, а розслідування кримінальної справи різко пригальмувалось у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 переметнувся в штаб харківського губернатора ОСОБА_16, а останній підключив всі можливості, щоб вберегти ОСОБА_2 та ОСОБА_7 від знайомства з меню Лук'янівського СІЗО; щоправда, кримінальну справу закрити не вдалось, її просто поклали на полицю й не проводили жодних дій аж до травня 2014 р. (насправді, вона була закрита 26.12.2011 р., тобто задовго до публікації статті). Також не відповідає дійсності інформація, що аферист ОСОБА_2 у вересні 2013 р. підсунув на підпис попередньому міністру ОСОБА_8 нормативно-правовий акт, згідно з яким до участі в державних змаганнях з парашутного спорту допускаються лише громадяни, які вступили в громадську організацію Шаповалова-Тьорла, купили в ОСОБА_7 „сертифікат парашутиста"й пред'явили платіжний документ про сплату шахраям безповоротної фінансової допомоги та накази, які були скасовані судовими рішеннями і згідно яких зі спортсменів збиралися гроші, виносилися на прохання аферистів ОСОБА_2 і ОСОБА_7. Крім того, недостовірною є інформація стосовно того, що на обговорення моїх позовів до Міністерства молоді та спорту були запрошені аферисти, на якому заступник міністра Гуцул продемонстрував присутнім ОСОБА_2 в якості „смотрящего"по парашутному спорту й оголосив, що без дозволу ОСОБА_2 спортом ніхто займатися не буде. Також недостовірним є зміст коментаря до фотографії, у якому ОСОБА_2 характеризується, зокрема, як спонсор „тітушек".
Не відповідає дійсності і те, що на користь ФПСУ з неповнолітніх вихованців державного авіаційно-спортивного клубу Міністерства освіти і науки вимагали „безповоротну фінансову допомогу"за учать у національних змаганнях з класичного парашутизму серед юніорів; Генеральна прокуратура України провела перевірку і з'ясувала, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою „федерація парашутного спорту України". Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала; ФПСУ є псевдо федерацією; створювалась видимість проведення змагань; спортсмени сплачували всі витрати на проведення змагань (хоча тоді є незрозумілим, навіщо спортсменом було оплачувати проживання, харчування, пальне для літака, „добові"тощо, якщо змагання не проводилися); відносно керівників ФПСУ була відкрита кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві.
Зобов'язати ОСОБА_4 спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію щодо ОСОБА_2та Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"шляхом розміщення на на веб-сайті www.ord-ua.com протягом одного місяця з моменту набуття чинності судового рішення у справі повідомлення під заголовком „СПРОСТУВАННЯ"наступного змісту:
Зокрема, недостовірною є інформація стосовно того, що ОСОБА_2, який являється керівником Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України", домовлявся з начальником (начальниками) авіаспортивного клубу, що до нього приїдуть парашутисти „пострибати за гроші", є шахраєм та намагався робити повну імітацію національних змагань і видавав куплені в „Спорттоварах"медалі й дипломи; є аферистом та діяв в координації зі співробітниками Департаменту неолімпійських видів спорту й ділився з ними заробітками; проти нього, як керівника ФПСУ, була порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, а Генеральною прокуратурою України було внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші.
Також недостовірною є інформація стосовно того, що Всеукраїнська громадська організація „Федерація парашутного спорту України"діє при Міністерстві (мається на увазі Мінмолодьспорт України) та зареєстрована по підроблених документах. Також не відповідає дійсності інформація, що Всеукраїнська громадська організація „Федерація парашутного спорту України" виготовляла від імені Міністерства (мається на увазі Мінмолодьспорт України) положення про змагання та направляла в спортивні організації запрошення для участі в неіснуючих змаганнях, при цьому умовою допуску спортсменів була сплата великих грошових сум на користь ФПСУ по 2 тис. грн. з кожного учасника й по 5 тис. грн. з кожної команди, а також придбання у Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"сертифікатів парашутиста. Недостовірними є і відомості про те, що співробітники Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"є аферистами, які самотужки виготовляли на звичайному принтері сертифікат парашутиста й продавали від імені держави як документ, що, начебто, надає право виконувати парашутні стрибки в Україні та діяли в координації зі співробітниками департаменту неолімпійських видів спорту, з якими, очевидно, ділились заробітками.
Також не відповідає дійсності те, що для створення видимості законності дій шахраїв (маються на увазі співробітники ФПСУ) в Міністерстві (мається на увазі Мінмолодьспорт України) щороку змінювалась нумерація псевдо-чемпіонатів і Кубків України з парашутного спорту, що включались в Єдиний календарний план, хоча вони й не проводились. Недостовірною являється інформація стосовно того, що проти керівників Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"була порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, а Генеральною прокуратурою України було внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші та про те, що після призначення міністром ОСОБА_8 всі побори зі спортсменів були відновлені (мається на увазі з боку Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України").
„01.07.2014 р. на нашому сайті був розміщений лінк (посилання) на сайт www.ord-ua.com з назвою Мародери молоді та спорту - 2. Повідомляємо, що деяка інформація, яка стосується ОСОБА_2 та Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"та розміщена по вказаному лінку, є недостовірною, у зв'язку з чим на сайті www.ord-ua.com було викладено її спростування. Для ознайомлення з ним, пропонуємо Вам перейти на www.ord-ua.com".
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ „Інтернет Інвест"солідарно на користь ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації, яка порочить його честь, гідність і ділову репутацію, в задоволенні решти суми відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ „Інтернет Інвест"в рівних частках з кожного на користь ОСОБА_2 2 462 грн. 65 коп. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачами.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :