Справа № 505/5429/15-ц
Провадження № 2/505/596/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н. І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 04.12.2015 року в суд з цим позовом до відповідача ОСОБА_1, вказуючи, що йому належала квартира №23 по вул. 40-років Перемоги №4 в м. Котовськ Одеської області, яку на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2005 року придбала ОСОБА_1.

Після продажу квартири він продовжував користуватися житловим приміщенням у квартирі №23 по вул. 40-років Перемоги №4, що належала відповідачу на праві приватної власності, яка для нього є постійним місцем проживання.

За цією адресою він прописаний, що підтверджується відміткою у його паспорті.

З урахуванням того, що він постійно проживає у спірній квартирі з 2001 року по теперішній час, то на підставі ст. 64 ЖК України він набув права користуватися цією квартирою, оскільки іншого житла не має.

В липні 2015 року відповідачка зробила ремонт квартири, яким усунула фізичний і моральний знос, не пов'язаний зі зміною технічно-економічних показників.

Після проведеного ремонту ОСОБА_1 з 9 серпня 2015 року почала перешкоджати йому проживати у вказаній квартирі: поміняла замки на вхідних дверях, в квартиру його не пускає, незважаючи на те, що в квартирі знаходиться все його майно.

У зв'язку з цим він змушений тимчасово проживати у своїх знайомих, позаяк іншого житла не має.

Він неодноразово звертався до ОСОБА_1 з проханням не перешкоджати йому користуватися житловим приміщенням, але його прохання відповідачка залишила без задоволення.

У звязку з цимпросив постановити рішення суду яким визнати за ним право користування житловим приміщенням у квартирі №23 будинку № 4 по вул. 40-років Перемоги у м. Котовську Одеської області.

Відповідачка, заперечуючи проти позову, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, та просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №23 по вул. Енергетиків (40-років Перемоги) №4 в м. Подільську (Котовську) Одеської області, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №23 по вул. Енергетиків (40-років Перемоги) №4 в м. Подільську (Котовську) Одеської області.

Свої вимоги мотивувала тим, що свого часу вона вирішила придбати квартиру для потреб своєї родини. З цією метою вона звернулась до ОСОБА_2 та домовившись про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, вона 28 вересня 2004 року сплатила обумовлену суму грошей за квартиру та сплатила борги за комунальні послуги. На підтвердження правочину ОСОБА_2 надав їй власноруч написану розписку. Оскільки у ОСОБА_2 не було належним чином оформлених правовстановлюючих документів на квартиру, вона вимушена була захищати свої права у суді. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30

листопада 2005 року за нею було визнано право приватної власності на квартиру №23 по вул. Енергетиків (40-років Перемоги) №4 в м. Подільську (Котовську) Одеської області. Не зважаючи на угоду купівлі-продажу, ОСОБА_2 продовжував за її згодою проживати у квартирі, обіцяючи сплачувати комунальні послуги. Проте, станом на 2015 рік він привів квартиру у занедбаний стан, також накопичив велику заборгованість по комунальним платежем. У звязку з необхідністю наведення ладу у квартирі, вона запропонувала ОСОБА_2 перейти на постійне місце проживання до свого власного будинку, що він і зробив на початку липня 2015 року, та перевіз свої речі. Таким чином, він з початку липня 2015 року не проживає у спірній квартирі. Оскільки ОСОБА_2 не є членом її сімї, будь-яких домовленостей про порядок користування квартирою між ними не існує, а тому вона вважає, що він втратив право на користування спірною квартирою.

Ухвалою суду від 23.2017 року первісну позовну заяву було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою первісного позивача у удові засідання та не надання заяви про розгляд справи у його відсутність.

Тому суд розглянув по сутті лише зустрічну позовну заяву.

В ході розгляду справи представник позивача по зустрічному позові адвокат ОСОБА_3 суду додатково пояснив, що свого позивач дозволила тимчасово проживати відповідачу своїй квартирі, оскільки у неї на той не було необхідності у цьому за умови сплати комунальних послуг.

Однак останній цю домовленість не виконував, комунальні послуги не сплачував, більш того довів квартиру до антисанітарного стану, а тому на вимогу сусідів по квартирі провела відновлювальний ремонт всієї квартири у звязку з цим попросила відповідача її звільнити. Останній забрав свої речі і переселився у свій будинок в с.Бачманівка де до цього часу й проживає.

Вислухавши пояснення представника позивача по зустрічному позову адвоката ОСОБА_3, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2005 року (справа №2-3131/2005 р), встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті його рідної матері ОСОБА_4, померлої 15 травня 2002 року і складається з квартири №23, розташованої в м. Котовську Одеської області по вул. 40 років Перемоги, в домі №4; визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру №23, розташовану в м. Котовську Одеської облості по вул. 40 років Перемоги, в домі №4; визнано договір купівлі-продажу квартири №23, розташованої в м. Котовську Одеської облості по вул. 40 років Перемоги, в домі №4, укладений 28 вересня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним; визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру №23, розташовану в м. Котовську Одеської облості по вул. 40 років Перемоги, в домі №4.

На підставі вказаного рішення суду, 19 січня 2006 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної власності на квартиру №23, розташовану в м. Котовську Одеської облості по вул. 40 років Перемоги, в домі №4.

Згідно довідки ПП «Курінь-2» №138 від 09.10.2015 року, квартира №23 по вул. 40-років Перемоги у м. Котовську Одеської області числиться за ОСОБА_1, у квартирі зареєстрований ОСОБА_2 з 17.12.1957 року.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не має іншого житла є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2009 року (справа №2-1368/2009 р), яке набрало законної сили 07 липня 2009 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарчими спорудами та будівлями №47 по вул. Зоряна в с. Бочманівка Котовського району Одеської області, розташований на земельній ділянці розміром 2000 кв.м, укладений 15 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2; визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями №47 по вул. Зоряна в с. Бочманівка Котовського району Одеської області, розташований на земельній ділянці розміром 2000 кв.м.

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_6 суду свідчила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сусідкою ОСОБА_2, який проживає по сусідству з нею в с.Бочманівка Подільського району по вул.Зоряна,47. Їй відомо, що ОСОБА_2 придбав цей будинок за договором купівлі-продажу років 7-8 назад у ОСОБА_7. Спочатку він навідував цей будинок, а останні час протягом більше двох років постійно проживає у цьому будинку та господарює у ньому. Будинок є у нормальному стані та придатний до проживання. Інших співмешканців у будинку окрім нього не має. Будь-яких побажань переселитись до м.Подільська останній не виказував та не скаржився, що йому хтось перешкоджає у цьому.

Власник, відповідно до ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_2 добровільно продав належну йому квартиру відповідачці, що встановлено рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2005 року.

Вказане рішення суду він не оскаржував та добровільно переселився у свій власний будинок, що підтвердила свідок у справі.

Отже, право власності ОСОБА_2 на квартиру №23 по вул. 40-років Перемоги у м. Котовську Одеської області припинилось, так як він здійснив відчуження вказаної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, однак в порушення умов договору він продовжує бути в ній зареєстрований, створюючи тим самим новому власнику ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Будь-яких доказів щодо перебування ОСОБА_2 у сімейних стосунках з ОСОБА_1, як підставу у набутті ним права на проживання у спірному житловому приміщенні, матеріали справи не містять.

Також відповідачем недоведене доказами право на можливе користування спірною квартирою на умовах найму (оренди).

При таких обставинах, право користування ОСОБА_2 вищезазначеною квартирою, яке є похідним від права власності на цю квартиру, припинилось разом із припиненням права власності ОСОБА_2 на цю квартиру.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання, однак добровільно цього не зробив.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і буде підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації

за адресою спірної квартири та стане відповідним судовим захистом права користування та розпоряджання позивачем свою власністю.

У звязку із задоволенням позову та у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по справі у виглядів сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою №23 по вул. Енергетиків (40-років Перемоги) №4 в м. Подільську (Котовську) Одеської області, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №23 по вул. Енергетиків (40-років Перемоги) №4 в м. Подільську (Котовську) Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я