26 грудня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі - Шевчик В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
Позивач 07.11.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за яким просила визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/95-0392 - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31, 9 кв.м., укладений 11 вересня 1995 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між ОСОБА_2, в якості продавця, та ОСОБА_1, в якості покупця.
В обґрунтування позову зазначив, що він 11.09.1995 року на підставі договору купівлі-продажу придбав у Відповідачки квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 31,9 кв.м.. Договір купівлі-продажу № Н/95-0392 був посвідчений та зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр». Умови договору Позивач виконав у повному обсязі та передав Відповідачці грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу Відповідачка також виконала умови договору, звільнила вказану квартиру. Придбана кватира була зареєстрована позивачем у КП «ОМБТІ та РОН», про що 12.09.1995 року в книзі 139пр на стор. 166 зроблений реєстровий запис № 896. У зв'язку з зазначеним позивач вважав, що угода є укладеною та правомірною. На час укладання договору Позивач та Відповідач не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року нотаріальному посвідченню підлягали тільки договори з купівлі-продажу будинків. На даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власник цієї квартири, оскільки є протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.
Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача ОСОБА_3 (по ордеру серії ОД №200340 від 06.11.2017 року) надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилися, хоча про час, дату та місце повідомлялася належним чином у встановленому порядку, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.09.1995 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/95-0392, відповідно до якого Відповідачка продала, а Позивач купив квартиру АДРЕСА_2, яка має загальну площу 31,9 кв.м., житлову площу 16,0 кв.м., що підтверджується підписами сторін на договорі.
Зазначений договір був зареєстрований в журналі реєстрації договорів з нерухомістю за реєстраційним № Н/95-0392 від 11.09.1995 року.
12.09.1995 року право приватної власності на вказану квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за позивачем у КП «ОМБТІ та РОН», реєстровий запис 896-стр. 166 - кн. 139пр.
З позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору Позивач виконав у повному обсязі та передав на користь Відповідачки грошові кошти за вказану квартиру у розмірі 300 000 000 (триста млн) крб. Відповідачка також виконала умови зазначеного договору та в свою чергу знялася з реєстраційного обліку по вказаній адресі та виїхала з квартири.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як встановлено судом, на даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1995 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права Позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Після всебічного, повного дослід ження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, ст.ст.. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.. 16, 220, 319, 328, 638, 655 ЦК України (у редакції 2017 року), суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/95-0392 - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31, 9 кв.м., укладений 11 вересня 1995 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між ОСОБА_2, в якості продавця, та ОСОБА_1, в якості покупця.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Суддя: Домусчі Л.В.
Повний текст рішення суду буде складений 28.12.2017 року.