Номер провадження 2/754/2819/17
Справа №754/584/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Журавської О.В.

за участю секретаря - Касян А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування збитків в порядку регресу, суд -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 12 035, 98 грн., посилаючись на те, що 04.03.2014 р. по пр. Г. Сталінграду в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача та автомобіля „Тойота" д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва подія сталася з вини відповідача. На момент ДТП автомобіль „Тойота" був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів. Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. На виконання умов договору страхування, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій, яке просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та письмових поясненнях, у відповідності до яких заперечення відповідача вважає необгрунтованими.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладений між позивачем та ОСОБА_2 припинив свою дію 03.03.2014 р., внаслідок несплати останньою чергового страхового платежу. У зв'язку з цим на момент ДТП автомобіль потерпілої не було застраховано, а отже виплата позивачем страхового відшкодування та вимога щодо його стягнення з відповідача є неправомірними. Крім того, пояснив, що відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «Гарантія», яке здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 30 067, 07 грн. з вирахуванням пошкоджень, які стались не внаслідок вказаного ДТП.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, у відповідності до яких ПрАТ «СК «Гарантія» виконала свої обов'язки, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, при визначенні розміру страхового відшкодування не було враховано вартість заднього бамперу в сумі 4 002, 62 грн., вартість лако-фарбових матеріалів для фарбування заднього бамперу в сумі 1 255, 79 грн. та вартість робіт по фарбуванню заднього бамперу в сумі 695, 52 грн., у зв'язку з тим, що вказані пошкодження не відносяться до ДТП від 04.03.2014 р.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

04.03.2014 р. по пр. Г. Сталінграду в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням відповідача та автомобіля „Тойота" д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2014 р. подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частин 3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП автомобіль „Тойота" д/н НОМЕР_2 був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів.

Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування, зробленого позивачем, страхове відшкодування потерпілій складає 42 638, 05 грн. - 535 грн. = 42 103, 05 грн.

На підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 40 626, 05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.03.2014 р. за № 96 302.

Крім того сторона позивача посилається на те, що було проведено взаємозалік по несплаченим потерпілою платежам по договору на суму страхового відшкодування в розмірі 1477 грн., яку також просить стягнути з відповідача.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою".

У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Гарантія», на підставі Полісу №АС/0831686.

У відповідності до вказаного Полісу ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 50 000 грн.

Згідно з платіжним дорученням №198 від 12.02.2015 р. ПрАТ «СТ «Гарантія» сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 30 067, 07 грн.

Крім того, листом від 11.02.2015 р. ПрАТ «СТ «Гарантія» повідомило, що страхове відшкодування було здійснено з вирахуванням вартості заміни та фарбування заднього бамперу та враховуючи коефіцієнт фізичного зносу.

Розмір виплаченого ПрАТ «СТ «Гарантія» страхового відшкодування не було оскаржено позивачем, з позовом до страхового товариства позивач не звертався.

У відповідності до листа-розрахунку страхової виплати до страхового акту №Р457 шкода, заподіяна майну потерпілого, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням заднього бамперу (вартості та робіт з фарбування, вирахувана ПрАТ «СТ «Гарантія» наступним чином:

42 638, 05 грн. - шкода, заподіяна майну потерпілого, з яких: 28 069, 14 - запчастини, 14 568,9 грн. - ремонт.

1. 28 069, 14 - 4 002, 62 грн. (вартість заднього бамперу) - 432, 10 (засіб для чищення, набір для вклеювання) = 23 634, 42 грн.

2. 23 634, 42 грн. * (1-0, 28) (значення коефіцієнту фізичного зносу) =17 016, 78 грн.

3. 14 568, 9 грн. - 1 255, 79 грн. (вартість лако-фарбових матеріалів для фарбування заднього бамперу) - 695, 52 грн. (роботи по фарбуванню заднього бамперу) = 12 618, 19 грн.

4. 17 016, 78 + 12 618, 19 +432, 10 = 30 067, 07 грн. - розмір шкоди, погоджений ПрАТ «СТ «Гарантія».

З наявних в матеріалах справи пояснень ПрАТ «СТ «Гарантія» вбачається, що останніми при визначенні розміру страхового відшкодування не було враховано вартість заднього бамперу в сумі 4 002, 62 грн., вартість лако-фарбових матеріалів для фарбування заднього бамперу в сумі 1 255, 79 грн. та вартість робіт по фарбуванню заднього бамперу в сумі 695, 52 грн., а загалом суму в розмірі 5 953, 93 грн. у зв'язку з тим, що вказані пошкодження не відносяться до ДТП від 04.03.2014 р.

Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року зазначено, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-ІУ обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, так і захисту майнових прав страхувальника, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, встановлюється залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах, передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

У зв'язку з вказаним, а також тим, що ліміт відповідальності за Полісом №АС/0831686, укладеним між відповідачем та ПрАТ «СТ «Гарантія» вставлений 50 000 грн., страховим товариством не враховано при визначення розміру страхового відшкодування вартість заднього бамперу та робіт по його ремонту у зв'язку з тим, що вказані пошкодження завданні не внаслідок ДТП від 04.03.2014 р., та вказані дії не оскаржені позивачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в порядку регресу суми в розмірі 5 953, 93 грн. (вартість заднього бамперу та робіт по його ремонту) є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована та ліміт відповідальності є достатнім для відшкодування вказаної шкоди саме страховим товариством, однак вимог до останнього позивачем не заявлено.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв'язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страхувальником відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до п.14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Вбачається, що ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатила позивачу страхове відшкодування з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.

З листа-розрахунку страхової виплати до страхового акту №Р457 вбачається, що вартість запчастин без урахування фізичного зносу складає 23 634, 42 грн., при цьому ПрАТ «СТ «Гарантія» сплачено суму в розмірі 17 016, 78 грн., у зв'язку з чим різниця між фактичною вартістю запчастин без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, з вирахуванням франшизи в розмірі 535 грн., складає 6 082, 64 грн.

Вбачається, що позивачем виплачено потерпілій суму в розмірі 40 626, 05 грн., при цьому враховуючи виплату страхувальником відповідача страхового відшкодування в розмірі - 30 067, 07 грн. та необґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача - 5 953, 93 грн., різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 4 605, 05 грн.

При цьому суду не надано доказів виплати позивачем страхового відшкодування в сумі 42 103, 05 грн., квитанції на підтвердження вказаної суми суду не надано.

Посилання сторони позивача на те, що було проведено взаємозалік по несплаченим потерпілою платежам на суму страхового відшкодування в розмірі 1 477 грн., суд вважає необґрунтованими, оскільки стороною позивача не надано до суду доказів такого взаємозаліку, зокрема Акту взаємозаліку, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, що унеможливлює встановлення судом проведення такої дії позивачем.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 4 605, 05 грн.

Крім того, посилання сторони відповідача на те, що Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладений між позивачем та ОСОБА_2 припинив свою дію 03.03.2014 р., внаслідок несплати останньою чергового страхового платежу, у зв'язку з чим на момент ДТП автомобіль потерпілої не було застраховано, а отже виплата позивачем страхового відшкодування та вимога щодо його стягнення з відповідача є неправомірними, суд вважає необґрунтованими.

Зокрема, стороною відповідача не надано доказів припинення дії Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, а виплата позивачем страхового відшкодування свідчить про наявність правовідношень на підставі вказаного договору.

Зокрема, строк дії договору встановлений до 02.08.2014 р., а рішення щодо дострокового його припинення чи розірвання покладається на сторони договору, оскільки його умови є обов'язковими для них.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 626, 629, 979, 988, 990, 993, 1187, 1191 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 4 605, 05 грн. та судовий збір в розмірі 1 378 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя