Провадження № 2/752/1264/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.10.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, суд

Встановив

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просив суд визнати припиненою поруку ОСОБА_2, яка виникла з Договору поруки № SR-009/152/2008 від 28 лютого 2008 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», згідно якого він виступив поручителем за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, згідно Кредитного договору № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № ML-009/152/2008, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 72 250,00 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між Банком та позивачем було укладено Договір поруки № SR-009/152/2008 від 28 лютого 2008 року, згідно якого Поручитель поручився за виконання Позичальником обов'язків, що виникають з Кредитного договору.

Також посилається на те, що 14 липня 2014 року між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким, зокрема, збільшено розмір процентної ставки за Кредитним договором до 5,10% річних. Цього ж дня між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки, зі змісту якого вбачається, що Поручитель не надавав згоду на зміну основного зобов'язання щодо збільшення процентної ставки.

За таких обставин, позивач вважає, що зміни умов основного зобов'язання без згоди Поручителя призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, що в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, є підставою для припинення поруки.

Крім того, позивач вважає, що наявні підстави для припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення вимоги до Поручителя, враховуючи, що умовами Кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, з огляду на, що у зв'язку з порушенням Позичальником графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за Кредитним договором з червня 2014 року, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Банк набув право вимагати повернення всієї суми кредиту з липня 2014 року. За таких обставин, враховуючи, що строк виконання основного зобов'язання змінився, відповідач мав би пред'явити позовну заяву до позивача, як до Поручителя, до січня 2015 року, однак вказаний позов було подано до Святошинського районного суду м. Києва лише у червні 2016 року, що свідчить про те, що станом на час звернення з вказаним позовом до суду порука була вже припиненою.

З огляду на вищевикладене, просив визнати оспорювану поруку припиненою та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі, додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «ОТП Банк». Згідно письмових заперечень проти позову, просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що укладеним між позивачем та відповідачем Додатковим договором № 1 до Договору поруки № SR-009/152/2008, сторони своїми підписами погодили всі умови додаткових договорів до Кредитного договору та Договору поруки, в тому числі, і зміну процентної ставки. Також вказав, що у зв'язку з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, Банк, на підставі п. 1.9. частини № 2 Кредитного договору, надіслав Позичальнику та Позивачу досудову вимогу від 19.04.2016 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитом - повернення у 30-денний строк усієї суми заборгованості у розмірі 2 088 039, 40 грн. Відтак, ПАТ «ОТП Банк» в межах шестимісячного строку, а саме 06 червня 2016 року, скористався своїм правом та пред'явив до Святошинського районного суду м. Києва позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № ML-009/152/2008, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 72 250,00 дол. США на придбання нерухомого майна строком до 28.02.2033 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49% річних та FIDR (плаваюча процентна ставка) (а.с. 7-11).

Також судом встановлено, що 28.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-009/152/2008 (а.с. 14).

Відповідно до п. 1.1 Договору №SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року, поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року, в повному обсязі таких зобов'язань.

14.07.2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року (а.с. 11 (зворот)- 13).

Згідно п. 2.1.1. вказаного Додаткового договору, сторони погодили, що на період з 25 липня 2014 року по 24 грудня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 5,10% річних.

14.07.2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки № SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року.

Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилався, зокрема, на те, що 14.07.2014 року без згоди його як Поручителя відбулася зміна умов основного зобов'язання, що призвело до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то, відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У правовій позиції Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-1161цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Разом з тим, суд не може погодитися з твердженням позивача про ненадання ним згоди на зміну основного зобов'язання щодо збільшення процентної ставки та не ознайомлення його з відповідними змінами, оскільки як вбачається з п. 2.2.1. Додаткового договору № 1 до Договору поруки № SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року, позивач, як Поручитель надав свою згоду на те, що у разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань Боржника за Кредитним договором, після укладення цього Договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору, а підписання Поручителем цього Договору вважається попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного договору.

У той же час, необхідно зауважити, що підписання між Банком та Позичальником Додаткового договору № 1 до Кредитного договору № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року, відбулося в той же день, що й підписання між Банком та Поручителем Додаткового договору № 1 до Договору поруки № SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року, що, на думку суду, не може свідчити про непоінформованість та відсутність згоди позивача на зміну основного зобов'язання, в тому числі шляхом зміни процентної ставки.

Що стосується посилань позивача, як на підставу заявленого позову, на припинення оспорюваного Договору поруки внаслідок пропуску відповідачем шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1.9.1. Частини № 2 Кредитного договору № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року закріплено право Банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим Договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення. При цьому, встановлено, що зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

Як встановлено судом, 26.04.2016 року Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було направлено на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу вих. № 3842 від 19.04.2016 року про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року (а.с. 32) та на адресу ОСОБА_3 - досудову вимогу вих. № 3843 від 19.04.2016 року про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року (а.с 33). Строк виконання вимоги встановлено терміном в 30 календарних днів.

Таким чином, відбулася зміна строку виконання основного зобов'язання, новий кінцевий строк повернення грошових коштів за Кредитним договором № ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року було встановлено до 26.05.2016 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові від 09.09.2015 року у справі № 6-933цс15 кредитор, який відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від вказаної дати.

За таких обставин, відповідач ПАТ «ОТП Банк», протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме від 26.05.2016 року, мав право звернутися з вимогами до поручителя ОСОБА_2

Посилання сторони позивача на те, що строк виконання основного зобов'язання настав з моменту виникнення у відповідача права вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань не відповідають чинному законодавству, зважаючи на те, що виникнення права дострокової вимоги виконання основного зобов'язання надає право змінити строк основного зобов'язання чи залишити його незмінним, тобто таким як встановлено Договором укладеним між сторонами, і виключно, вчинення дій спрямованих на реалізацію вказаного права, породжує як юридичний наслідок - зміну строку виконання зобов'язання.

Водночас, як вбачається зі змісту позову та підтверджується доказами наданими строною відповідача, ПАТ «ОТП Банк» скористався своїм правом на пред'явлення позову до Поручителя в межах встановленого законодавством строку та 06.06.2016 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, з доказів наданих стороною відповідача вбачається, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.03.2017 року залишено без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року, яким задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, та були спростовані доказами наданими стороною відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя