Справа № 226/955/17
Провадження №2/226/393/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Тіссен О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля», уточненим в ході судового розгляду, про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На обгрунтування вимог зазначив, що з 14.11.2011року по 11.05.2017року він перебував у трудових стосунках з ВП «Шахта «ОСОБА_4» (після перейменування «Капітальна») ДП «Красноармійськвугілля» (після перейменування «Мирноградвугілля»). В порушення норм трудового законодавства відповідач несвоєчасно розрахувався з працівниками за виконану роботу і несвоєчасно підвищував посадові оклади, що спонукало його 27.04.2017року звернутися до відповідача з заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, проте 11.05.2017року його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП за власним бажанням без зазначення ч.3 у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що не узгоджується з його волевиявленням. Зазначаючи на це, позивач просить суд зобовязати відповідача змінити формулювання причини звільнення його з роботи, вказавши, що він підлягає звільненню з 11.05.2017року за власним бажанням у звязку з невиконанням законодавства про працю відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Доказами порушення законодавства про працю наводить існуючу заборгованість з виплати заробітної плати на час звільнення, підтверджену довідкою відповідача, та несвоєчасність підвищення тарифів і введення нових умов праці. З огляду на те, що станом на час звернення до суду з позовом заборгованість йому з заробітної плати не сплачена, позивач, виходячи з уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17147 грн. та, крім того, вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 20279,64грн.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсягу.

Представник відповідача вимоги визнав частково, вважав, що звільнення позивача з роботи здійснено правильно, звертав увагу суду на те, що, ознайомлюючись з наказом про звільнення та отримуючи трудову книжку, де зазначено про звільнення за ст.38 КЗпП без посилання на ч.3, позивач фактично погодився зі своїм звільненням, так як будь-яких заперечень чи своєї незгоди з цього приводу не висловив. З огляду на це вважав, що вимоги позивача щодо виплати йому вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку є безпідставними. Вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні визнав повністю, жодних заперечень щодо розрахунку сум, які підлягають сплаті позивачу, не мав.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті в ВП «ОСОБА_4 (шахта «Капітальна» після перейменування). (а.с.8).

27.04.2017року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення з 11.05.2017року за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.9).

Наказом №136-к від 11.05.2017року його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.10).

Станом на 11.05.2017року заборгованість з заробітної плати позивача склала 18420,04грн., а станом на 26.05.2017року 2846,94грн. (а.с.47,51).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з досліджених судом доказів та довідки відповідача про строки виплати заробітної плати за останній рік, що передує звільненню позивача, заробітна плата позивачу сплачувалась несвоєчасно, невеликими частками і з суттєвим запізненням (а.с.48-51). Зазначеної обставини представник відповідача не спростовував.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

У відповідності до ч. 3 ст.255 КЗпП у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Як свідчить заява позивача про звільнення, його волевиявлення при розірванні трудового договору було направлено на звільнення за ст.38 КЗпП саме через невиконання відповідачем законодавства про працю, тому незазначення працедавцем в наказі про звільнення цієї підстави суперечить нормам трудового законодавства і порушене право позивача в цій частині підлягає поновленню шляхом зобовязання відповідача внести зміни до формулювання причини звільнення, зазначивши, що його звільнення здійснено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору в разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Середньомісячний заробіток позивача, погоджений відповідачем, складає 6759,88грн., з огляду на що відповідно до ст.44 КЗпП з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20279,64грн.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось представником відповідача, зазначені вимоги працедавцем не були виконані і остаточний розрахунок з позивачем при звільненні здійснений не був.

Відповідно до ст.217 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено в ході судового розгляду і не заперечувалось представником відповідача, кількість днів затримки розрахунку за період з 12.05.2017року по 26.07.2017року склала 52 дні. З урахуванням середньоденного заробітку позивача, який складає 329,75грн., йому до сплати підлягає 17147грн. Зазначену суму представник відповідача не оспорює.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами трудового законодавства. Доводи представника відповідача про те, що підписавши наказ про звільнення та отримавши на руки трудову книжку, згідно яких позивача звільнено за ст.38 КЗпП без зазначення правової підстави, визначеної ч.3 цієї статті, є безпідставними та такими, що суперечать і позиції позивача, і дослідженим судом доказам.

Керуючись ст.ст. 38,44,115-117,235 Кодексу Законів України про працю, ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 215, 226, 294, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Мирноградвугілля», про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Зобовязати Державне підприємство «Мирноградвугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» видати наказ про зміну формулювання причини звільнення електрослюсаря підземного 4 розряду дільниці ВПВ ОСОБА_3, звільненого наказом №136-к від 11.05.2017року, вказавши в ньому «звільнити ОСОБА_3 з 11.05.2017 року за власним бажанням у звязку з порушенням законодавства про працю, відповідно частини 3 статті 38 КЗпП України».

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (ідентифікаційний номер юридичної особи 33504964), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 20279 (двадцять тисяч двісті сімдесят девять) гривень 64 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (ідентифікаційний номер юридичної особи 33504964), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17147 (сімнадцять тисяч сто сорок сім ) грн.

Стягнути з Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (ідентифікаційний номер юридичної особи 33504964), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 20 жовтня 2017 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 25 жовтня 2017 року.

Суддя Л.І.Клепка