АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1690/17 Номер провадження 22-ц/786/2289/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

представника третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 2011 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Життя у шлюбі не склалося на ґрунті несхожості характерів. Оскільки примирення та подальше збереження сім'ї неможливе, просив розірвати шлюб.

Крім того, до початку розгляду справи по суті, позивач збільшив свої позовні вимоги та просив визначити місце проживання їх сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування позову послався на те, що відповідачка належним чином не приділяє уваги здоров'ю та вихованню дитини. Всупереч рекомендаціям лікарів щодо перебування дитини на домашньому режимі та забезпечення індивідуального догляду, в зв'язку з перенесеним захворюванням, ОСОБА_6 регулярно залишала дитину в дитячому закладі, який знаходиться в кінотеатрі. Згодом відповідачка без його відому змінила місце проживання сина, позбавивши його можливості піклуватися про дитину та займатися його вихованням.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 28.01.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 52 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвано.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Прізвище після розірвання шлюбу чоловіка - ОСОБА_2, жінки - ОСОБА_6.

Роз'яснено порядок і строк перегляду заочного рішення та його оскарження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.08.2017 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 03.07.2017 року залишено без задоволення.

З вказаним заочним рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_6, оскарживши його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі відповідачка прохає скасувати заочне рішення місцевого суду в частині визначення місця проживання дитини з батьком та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначала, що суд безпідставно не врахував принцип 6 Декларації прав дитини щодо неможливості розлучення малолітньої дитини з матір'ю, крім наявності виняткових обставин. Те, що вона має постійне місце проживання та джерело доходів. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги особисту прихильність дитини, а також застосування відносно матері дитини фізичного насилля.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання до апеляційного суду вчетверте не з'явилась, будучи, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомленою про час та місце судового засідання. Направила суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність укладення договору про надання правової допомоги та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Згідно зі ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважним. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 призначався на 05.09.2017 р., 21.09.2017 р., 19.10.2017 р. та 07.11.2017 року. Відповідачка повідомлялася про день та час розгляду справи та мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, а також в разі необхідності укладення договору про надання їй правової допомоги. Доказів, які б свідчили про неможливість протягом двох місяців скористатись наданими їй правами, вона не надала. Тому підстав для задоволення її клопотання, враховуючи обов'язок сторін, закріплений в ч. 3 ст. 27 ЦПК України добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників третьої особи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 60 встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги, рішення місцевого суду в частині розірвання шлюбу нею не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.01.2011 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 актовий запис № 52, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Згідно акта від 24.05.2017 року, станом на дату обстеження ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7 за місцем своєї реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не проживають.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками медичних установ (а.с. 56,57). Має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно (а.с. 41-42). Згідно довідки отримує стабільну заробітну плату, середній розмір якої складає 18 635 грн. (а.с. 49).

Рішенням Київської районної в м. Полтаві ради від 27.06.2017 року за № 169 затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84-87). З висновку вбачається, що комісією проведено обстеження квартири АДРЕСА_1; встановлено, що для проживання дитини створені всі умови та доцільність проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_2

Також, як вбачається із зазначеного висновку, малолітній ОСОБА_7 має значні проблеми зі здоров'ям. Так, згідно інформації КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1», дитина з 05.03.2016 року по 11.03.2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні ДМКЛ з 05.03.2016 року по 11.03.2016 року. З 11.03.2016 року його було переведено до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ». У зв'язку з тривалим стаціонарним лікуванням та відхиленням в стані здоров'я, комісією ЛКК від 23.11.2016 року рекомендовано перебування дитини на домашньому режимі та індивідуальний догляд зі сторони матері ОСОБА_6 з 01.12.2016 р. по 24.06.2017 р. Одночасно малолітньому було протипоказано перебування в колективному середовищі.

Проте, ОСОБА_6, згідно зазначеного висновку, проігнорувала рекомендації лікарів щодо перебування дитини на домашньому режимі, та неодноразово залишала його з 07.02.2017 року по 05.05.2017 року у клубі Malur KІDS, який є закладом короткотермінового перебування в ньому дітей, без проведення навчальних занять та програм, де протягом дня він проводив від 2 до 6 год., що було небезпечним для дитини, враховуючи його стан здоров'я.

Крім того, як вбачається з висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_6 неодноразово запрошувалась ними на засідання комісії з питань захисту прав дитини за місцем її реєстрації щодо з'ясування її думки з приводу позову ОСОБА_2, проте зв'язатися з нею не виявилось можливим.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи листами КЗ «ЦПМСД № 1 м. Полтава» та ФОП ОСОБА_9 (а.с.62, 65-68).

Задовольняючи позов в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_2 за його адресою, суд першої інстанції встановив, що батько фактично не має можливості бачитись з сином та піклуватись про нього, а доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком встановлена вказаним висновком органу опіки та піклування, який узгоджується з встановленими обставинами та показами свідка.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з такого.

У ст. 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Стаття 7 Сімейного кодексу України передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитини не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору між батьком та матір'ю щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання свої батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та інші обставини, при цьому суд не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своє аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько або мати дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, після припинення сторонами сімейних стосунків вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній ОСОБА_7.

В травні 2017 року відповідачка ОСОБА_6 без згоди позивача ОСОБА_2 змінила місце проживання дитини, яка зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, не повідомивши позивача про їх нове місце проживання.

Згідно наданих відповідачкою ОСОБА_6 актів обстеження умов проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 20.07.2017 року та 15.08.2017 року, складених комісією Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з метою встановлення факту та умов проживання малолітнього, проведено обстеження умов проживання дитини за адресою АДРЕСА_5. Згідно вказаного акту, у дитини наявні ліжко для відпочинку, іграшки відповідного віку та розвитку, книжки для читання, одяг відповідної пори року. Мати разом з дитиною займають одну кімнату в двокімнатній квартирі. Одна з кімнат є прохідною. Умови для проживання та розвитку дитини задовільні.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин по даній справі, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 21.09.2017 року витребувано у Служби у справах дітей Шевченківського району в м. Києві, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, за вказаною в актах обстеження умов проживання дитини від 20.07.2017 року та 20.08.2017 року адресою: АДРЕСА_5 з матір'ю ОСОБА_6

Як вбачається з листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.10.2017 р., висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 не виносився. За повідомленням ОСОБА_6, син станом на 27.09.2017 року знаходиться з батьком ОСОБА_2 (а.с. 46 том. 2).

Відповідно до повторного рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 10.10.2017 року № 253 в зв'язку зі зміною обставин (дитина проживає з батьком) затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вказаного висновку органу опіки та піклування від 10.10.2017 року, малолітній ОСОБА_7 з 16.09.2017 року проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи те, що батько дитини, ОСОБА_2 створив належні умови для проживання, виховання, розвитку дитини, дбає про стан здоров'я, виховання, навчання дитини та в повному обсязі задовольняє його потреби, належним чином дбає про гармонійний розвиток сина, виконавчий комітет Київської в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього разом з батьком ОСОБА_2

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного висновку та пояснювалось представником органу опіки та піклування в суді апеляційної інстанції, відповідачка ОСОБА_6 на засідання комісії не з'явилась. Працівники служби у справах дітей декілька разів намагались викликати останню, телефонуючи їй на мобільний телефон, проте на дзвінки вона не відповідала.

Відповідно до протоколу психологічної консультації ОСОБА_7, 24.06.2011 року, проведеної психологом ОСОБА_8 12.10.2017 року, дитина легко йде на контакт, зі слів хлопчика можна зробити висновок, що він має прихильність до батька, порушень у поведінці та розвитку дитини не виявлено. Під час спілкування з психологом дитина не проявляла ознак страху, тривожності та агресії. Психоемоційний стан дитини задовільний, ознак стресового стану не виявлено (а.с. 88-89 том 2).

Допитана в суді апеляційної інстанції як свідок ОСОБА_8 підтвердила викладені в протоколі психологічної консультації відомості та зазначила, що ОСОБА_7 почувається затишно та захищено у власній домівці, легко йде на контакт, не проявляє ознак страху.

Згідно довідки, виданої директором ПЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3 Полтавської міської ради Полтавської області», ОСОБА_7, 2011 року народження, зарахований до 1-го класу та станом на 02.10.2017 року є учнем даного навчального закладу (а.с. 63 том 2).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція).

У справі, яка переглядається, встановлено, що батько постійно проявляє любов та турботу про сина, приймає участь у його вихованні, утриманні та навчанні. Створені ним умови для проживання дитини в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується відповідними актами обстеження умов проживання та висновками органу опіки та піклування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що враховуючи вік дитини, стан її здоров'я, прив'язаність до батька, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком відповідає інтересам дитини.

При цьому, слід виходити передусім не з прав батьків на виховання малолітньої дитини, а з її інтересів, захищаючи права останньої, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання відповідачки ОСОБА_6, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не враховано, що вона має у власності квартиру за адресою по АДРЕСА_7, за якою і просила визначити місце проживання дитини, оскільки право власності на вказану нерухомість зареєстровано за нею 10.08.2017 року, тобто після ухвалення судом рішення (а.с. 5-8 том 2).

Крім того, згідно відповіді, що надійшла на виконання ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 19.10.2017 року щодо витребування у Служби у справах дітей виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області письмового висновку щодо розв'язання спору та можливості визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_7, ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7 за вказаною адресою не проживають, знаходяться в м. Києві.

Також, у даній відповіді зазначено, що малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за медичною допомогою до Центру ПМСД м. Горішні Плавні не звертався, в загальноосвітніх навчальних закладах міста не навчається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачкою не надано будь-яких доказів, які б підтвердили наявність у неї реального наміру проживати разом з дитиною за вказаною адресою, або наявність у неї іншого належним чином зареєстрованого місця проживання, яке б мало стати місцем проживання малолітньої дитини, яка за своїм віком потребує навчання, отримання медичної допомоги, а також стабільності та захищеності.

Крім того, колегія суддів враховує, що сама відповідачка з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина з нею у встановленому законом порядку не зверталась.

Також не є обґрунтованими доводи відповідачки ОСОБА_6, що для забезпечення дитини всім необхідним вона має на картковому рахунку особисті кошти, що підтверджується довідкою з банківської установи, з огляду на те, що наявність грошових коштів на картковому рахунку не свідчить про стабільність прибутку. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки, наданої самою відповідачкою, на даний час вона не працює, тому відповідно не має самостійного доходу (а.с. 226-232 том 2).

Посилання відповідачки ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_2 застосовував до неї фізичне насилля та погрози, що унеможливлює визначення місця проживання дитини з ним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно постанови старшого слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області від 30.09.2017 року, кримінальне провадження, порушене за зверненнями ОСОБА_6, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 190 КК України, закрите у зв'язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення ( а.с. 68-97 том 2).

Крім того, колегія суддів критично ставиться до твердження відповідачки ОСОБА_6 щодо викрадення позивачем малолітнього сина, оскільки згідно матеріалів справи рішення щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю не приймалось, домовленості між батьками з приводу того з ким буде проживати дитина, не існувало, місцем реєстрації та постійного проживання ОСОБА_7 до виникнення спору була квартира АДРЕСА_1, де він на даний час і проживає.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відсутні виключні обставини, які є підставами для розлучення дитини з матір'ю, є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами.

Колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про визначення місця проживання дитини з батьком не суперечить принципу 6 Декларації прав дитини, з урахуванням того, що у даному випадку не йдеться власне про розлучення дитини з матір'ю, яка в жодному разі не обмежена у своїх батьківських правах відносно дитини та має рівні права з позивачем на виховання та спілкування з сином, формування його особистості, гармонічний розвиток його здібностей і талантів.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, наявним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ Ю.В.Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак