Справа № 653/2398/17
Провадження № 2/653/943/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

01.11.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Привільне, вул. Садова,10.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є сестрою позивача, та разом з ним прописана у батьківській хаті, яка розташована у с. Привільне вул. Садова,10. Однак більше як сімнадцять років тому, ОСОБА_1 добровільно покинула будинок, та переїхали проживати до м. Херсона. Після смерті батьків, позивач оформив спадщину на себе, та продовжує утримувати будинок за власні кошти. Відповідач жодних дій по утриманню вказаного будинку не вчиняє, наміру проживати у ньому не має, однак у той же час зніматись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що така тривала відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловила, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст.224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: вул. Садова, буд. 10, у с. Привільне Генічеського району Херсонської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 травня 2017р.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 03 червня 2017 року, складеного депутатами Привільненської сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діловодом-архівістом ОСОБА_6 вбачається, що за адресою вул. Садова,10 у с. Привільне зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_1, однак остання з 2000 р. за вказаною адресою не проживає.

Крім того, у судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили той факт, що відповідач близько 17 років назад покинула будинок №10 по вул. Садовій у с. Привільне та виїхала до м. Херсона. Більше її у селі не бачили, жодних дій по утриманню будинку вона не здійснювала.

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Судом встановлено, що єдиним власником спірного помешкання, яке розташоване за адресою: вул. Садова,10 у с. Привільне Генічеського району, Херсонської області, на даний час є позивач.

Відповідач ОСОБА_1 має об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинить, поважності причини її відсутності у спірному будинку з 2000р. не встановлено. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачу в проведенні поточних ремонтів.

Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинула будинок, у якому зареєстрована, ніяких перешкод в проживанні у ньому їй ніхто не чинив, а оскільки вона як член сім'ї власника не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратила право на користування житлом, у звязку з чим позов у підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Садова, буд. 10, с. Привільне, Генічеського району, Херсонської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_9