Провадження № 2-о/234/1284/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

судді Бакуменко А.В.,

за участю секретаря Кісточка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Кальміуський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В :

18.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.09.2017 року у м. Макіївка Донецької області помер її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Факт смерті чоловіка підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №253 від 14.09.2017 року, яка видана «Центром первинної медично-санітарної допомоги №4 м.Макіївки» Донецької Народної Республіки, свідоцтвом про смерть серії ДНР №081755 від 14.09.2017 року, яке видане Горняцьким відділом ЗАГС м.Макіївка Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. З метою подальшого реєстраційного факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть ОСОБА_2, згідно чинного законодавства України, заявник ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_2, який помер 13 вересня 2017 року.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву у якій заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник Кальміуського районного у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Проаналізувавши в сукупності представлені в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Макіївки Донецької області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно наданих заявником документів, а саме: копії паспорта ОСОБА_2 серії ВВ № 814041 від 19.05.1999 року, копії свідоцтва про одруження серії І-АБ № 061527, вбачається, що померлий ОСОБА_2 є чоловіком заявника ОСОБА_1.

Факт смерті чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №253 від 14.09.2017 року, яка видана «Центром первинної медично-санітарної допомоги №4 м.Макіївки» Донецької Народної Республіки, свідоцтвом про смерть серії ДНР №081755 від 14.09.2017 року, яке видане Горняцьким відділом ЗАГС м.Макіївка Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті, 03.10.2017 року, заявник ОСОБА_1 зверталася до Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації смерті гр. ОСОБА_2, який помер 13 вересня 2017 року у м. Макіївка Донецької області. Однак, заявнику в реєстрації було відмовлено, натомість роз'яснено, що для зазначеної реєстрації необхідно надати лікарське свідоцтво про смерть встановленого Міністерства охорони здоровя України зразка, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наданими суду доказами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вищевказані документи є недійсними і не створюють правових наслідків.

Як вбачається зі змісту Наказу Мінюсту України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Донецьк, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецьк.

Відповідно до роз'яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року щодо застосування частини першої статті 257-1 ЦПК України, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справу порядку статті 257-1 ЦПК України.

Встановлення факту має для заявника юридичне значення, так як це необхідно для подальшого реєстраційного факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть ОСОБА_2, згідно чинного законодавства України.

За таких обставин, суд вважає, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214, 215, 223, 234, 256, 257-1 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Кальміуський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областіпро встановлення факту смерті, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, визнавши дату його смерті 13 вересня 2017 року у віці 68 років у м. Макіївка Донецької області, Україна, який на день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення Краматорського міського суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, надруковано в одному екземплярі.

Суддя: А.В.Бакуменко