Справа № 466/1666/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/593/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», третьої особи - Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до філії «Львівська регіональна дирекція відкритого акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», третьої особи без самостійних вимог Львівського регіонального управління Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в якому просив постановити рішення, яким зобовязати ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» виконати умови Договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1589/08.010 від 13 серпня 2008 року та виконати всі необхідні і належні дії при настанні страхового випадку угону транспортного засобу, провести виплату страхового відшкодування у розмірі 216 920 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 13 серпня 2008 року на виконання кредитного договору №204/МБ-45 від 13 серпня 2008 року та договору застави від 13 серпня 2008 року ним, як страхувальником, та відповідачем ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» в особі директора філії «Львівська регіональна дирекція», як страховиком, було укладено договір страхування транспортного засобу №5-1589/08.10. Вказаний договір повинен був діяти з 14 серпня 2008 року по 13 серпня 2009 року.

30 липня 2009 року трапилася подія, яка у відповідності з укладеним договором трактується як страховий випадок, а саме: близько 14.30 15.30 год. 30 липня 2009 року застрахований договором автомобіль марки BMW Х5, д.н.з. ВС 5553АМ був викрадений невстановленою особою на вул. Мазепи, 13а у м. Львові.

За вказаним фактом 22 серпня 2009 року була винесена постанова про порушення кримінальної справи слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Після викрадення автомобіля він, ОСОБА_5, звернувся у ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» і ним були проведені всі дії у відповідності до договору страхування транспортного засобу та у відповідності з нормами чинного законодавства.

Однак, відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, про що повідомив його листом від 28 травня 2010 року №679. Вказану відмову мотивував відсутністю повного переліку документів, які передбачені договором і які повинні надаватись страховику страхувальником, зокрема, вказувалось на відсутність комплекту ключів (для замку запалювання, багажника, дверей, ключів від механічних пристроїв, пультів управління тривожною сигналізацією).

Слідчим Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області було видано довідку №16/13-4159 від 07 травня 2010 року, в якій зазначено, що ориганіл свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, комплект оригінальних ключів до автомобіля долучені до матеріалів кримінальної справи. Дана довідка була отримана страховиком 07 травня 2010 року, оскільки надавалася на його запит №562 від 27 квітня 2010 року.

Окрім того, на думку відповідача, договір страхування, який був укладений між позивачем та відповідачем, в частині настання страхового випадку «незаконне заволодіння» набував чинності тільки при обладнанні автомобіля системою охоронної сигналізації та надання його для огляду страховику, про що повинен бути складений акт (п.20.3.5 Договору страхування). Відповідач вважає, що вказана умова виконана не була, а тому і підстави виплати страхового відшкодування за такий випадок відсутні.

Пунктом 20.3.9 договору страхування зазначено, що необхідність встановлення охоронної сигналізації є необхідним при її відсутності в автомобілі. Відповідач не зясувував цієї обставини, які і того факту, що автомобіль був оглянутий представником відповідача і необхідний та передбачений договором страхування акт був підписаний сторонами.

Про те, що вказаний автомобіль був обладнаний охоронною системою сигналізації, рівень якої є достатнім для забезпечення охорони автомобіля в рамках вимог укладеного договору, підтверджується, зокрема, як витягом з даних про системи, якими був обладнаний автомобіль при виході із заводу виробника, так і матеріалами проведеної експертизи.

Главою 19 договору страхування встановлено визначення страхового випадку як «незаконне заволодіння транспортним засобом».

Згідно з п.20.1.3 договору страхування страховик повинен вжити всіх заходів для оформлення належних документів для проведення виплати за страховим випадком протягом двох робочих днів з часу, коли стало про нього відомо.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 договору страхування страхувальник у разі настання страхового випадку зобовязується провести страхову виплату на умовах і в обсязі, передбачених цим договором та Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, Правилами страхування від нещасних випадків.

Вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною та безпідставною, виходячи з наступного. Посилання відповідача у листі відмові на невиконання застережень договору страхування є такими, що суперечать дійсним обставинам, а саме:

- необхідні системи безпеки були встановлені в автомобілі заводом виробником і відповідно не були необхідними для встановлення, згідно умов укладеного договору;

- автомобіль оглядався представником відповідача та було підписано акт, який затверджує те, що договір встапив в силу, зокрема, щодо страхування від такого ризику як «незаконне заволодіння транспортним засобом».

У процесі розгляду справи позивачем ОСОБА_5 неодноразово подавалися заяви про уточнення позовних вимог. 10 березня 2016 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_6 «Страхове товариство «Гарантія» виплату страхового відшкодування у розмірі 216 920 грн. у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1589/08.010 від 13 серпня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», третьої особи - Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» про стягнення страхового відшкодування - задоволено.

Вирішено стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в користь ОСОБА_5 216 920 грн. (двісті шістнадцять тисяч девятсот двадцять гривень) страхового відшкодування у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1589/08.010 від 13 серпня 2008 року. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року оскаржив відповідач ПАТ «Страхове товариство «Гарантія».

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що як вбачається із прохальної частини уточнень до позовних вимог від 10 березня 2016 року, позивач не зазначав на чию користь суд повинен стягнути страхове відшкодування. Вважає, що оскільки Договір № 5-1589/08.010 добровільного страхування наземного транспорту від 13 серпня 2008 року, на підставі якого між сторонами виникли правовідносини страхування є договором, укладеним на підставі приписів ст. ст. 636, 985 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про страхування», тобто договором, укладеним на користь третьої особи - ПАТ КБ «Надра», тому, з урахуванням того, що третя особа не відмовлялась від свого права, наданого їй Договором страхування, на думку апелянта, можна припустити, що позивач просив стягнути страхове відшкодування саме на користь вигодонабувача - ПАТ КБ «Надра». Однак, суд припустив, що позивач просить стягнути страхове відшкодування на свою користь. Що ж стосується вигодонабувача, то рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування на користь такого набрало законної сили.

Звертає увагу на те, що правовідносини страхування регламентовані главою 67 ЦК України, а главою 78 ЦК України, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, регулюються правовідносини публічної обіцянки винагороди.

Мотивує скаргу також і тим, що у виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено у звязку з тим, що автомобіль BMW Х5, державний номер ВС 5553АМ не був обладнаний системою охоронної сигналізації, а тому відповідно до п.20.3.5 договору страхування договір в частині ризику «незаконне заволодіння» не набрав чинності. Згідно з довідкою, яка видана ПФ «Христина», автомобіль BMW Х5 номер шасі VIN WBAFA51080LT40429 оснащений заводською сигналізацією опція S302A, що не є доказом перебування такої сигналізації у справному стані і її здатності виконувати охоронні функції, а також не може підтвердити проведення огляду представником страховика.

Крім того, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 629 ЦК України мотивував оскаржуване рішення не послідовним посиланням на умови Договору страхування, а застосовуючи умови Договору страхування вибірково, надаючи їм тлумачення на користь страхувальника.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ОСОБА_6 та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з врахуванням приписів Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, ст. 526 ЦК України виходив з того, що позивач ОСОБА_5 виконав умови договору страхування, повідомив страховика про настання страхового випадку, надав відповідні документи, в зв'язку з чим відмова страховика у визнанній події, що сталася страховим випадком є необґрунтованою, а відтак, позов ОСОБА_5 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Однак, колегія суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Встановлено, що 13 серпня 2008 року між ВАТ «Страхове Товариство «Гарантія», правонаступником якого є ОСОБА_6«Страхове Товариство «Гарантія», та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-1589/08.010, предметом якого є страхування майнових інтересів ОСОБА_5 що не суперечать закону, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем BMW Х5, д.н.з. ВС 5553АМ, 2003 року випуску, на строк з 14 серпня 2008 року по 13 серпня 2009 року (а.с. 5-9).

Відповідно до умов договору страхувальник зобов'язався сплатити страховику страховий платіж в загальному розмірі 15312 грн. одноразово у повному обсязі до 14 серпня 2008 року, а страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку з автомобілем BMW Х5, державний номер ВС 5553АМ, здійснити на умовах договору страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачу, яким ОСОБА_7 зазначив ЛРУ ВАТ «КБ «Надра Банк».

30 липня 2009 року застрахований автомобіль марки BMWx 5 державний номерний знак ВС 5553АМ був викрадений невстановленою особою із вулиці Мазепи біля будинку №13-а. За вказаним фактом слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу, що підтверджується постановою слідчого від 22.08.2009 року., однак розслідування зупинено до встановлення особи, що вчинила злочин.

Відповідно до умов договору позивач ОСОБА_5 звернувся із заявою до відповідача з приводу виплати страхового відшкодування, однак йому було відмовлено у виплаті на підставі п.22 Договору страхування Перелік документів, які вимагається після настання страхового випадку. Так як відповідач в добровільному порядку впродовж тривалого часу не виплатив йому страхове відшкодування, звернувся до суду про стягнення з відповідача ПАТ СТ Гарантія суми страхового відшкодування.

Частиною 2 ст.16 Закону України Про страхування передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязння у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до приписів ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо договором страхування не встановлено інше.

Стаття 3 Закону України Про страхування у страховому зобовязанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид - це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обовязок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу (наприклад, медичне страхування роботодавцем своїх працівників). Введення застрахованої особи до кола субєктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обовязків страхувальника згідно з договором страхування.

Другим видом є вигодонабувачі. Це коли договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обовязків останнього.

При спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювача, а також обирати, до кого цю вимогу предявляти - до заподіювача чи до страховика.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про стягнення страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_5, який є страхувальником, судом першої інстанції не надано оцінки зазначеним правовідносинам сторін та не звернуто уваги на те, що згідно п.23.17 Договору страхування у випадку, коли транспортний засіб передано під заставу банківській установі як вигодонабувачу в забезпечення виконання страхувальником своїх зобов»язань перед банківською установою по кредитному договору (договору кредиту, кредитній лініїї, тощо), то в разі виплати страхового відкодування вигодонабувачу в період дії кредитного договору сума заборгованості страхувальника за кредитним договором зменшується на суму виплаченого вигодонабувачу страхового відшкодування. При умові погашення страхувальником заборгованості за кредитним договором до закінчення терміну дії договору страхування страхове відшкодування сплачується в разі настання страхового випадку безпосередньо страхувальнику.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, термін дії кредитного договору був визначений до 05 серпня 2012 року. У зв»язку з тим, що позичальник ОСОБА_5 належним чином не виконав свої зобов»язання по кредитному договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_5 Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 09.02.1016 року позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 задоволено та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість в сумі 108 109, 98 грн. 10.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак рішення суду не виконано. Заборгованість перед банком не погашено.

ПАТ КБ Надра, який залучений до участі в справі у якості третьої особи, і на користь якого укладено договір страхування, не скористався своїм правом на отримання страхової виплати, однак не відмовився від свого права на стягнення страхового відшкодування ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що страхувальник не вправі вимагати від страховика виконання договору на свою користь до повного погашення заборгованості перед банком, що судом першої інстанції враховано не було.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.209 ч.3, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», третьої особи - Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» 2386 грн. 12 коп. (дві тисячі триста вісімдесят шість грн. 12 коп.) судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8