Справа № 308/1465/17
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів Кожух О.А., Готри Т.Ю.,

при секретарі Сочці І.І.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження за його заявою, -

встановила:

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2017, якою відмовлено у відкритті окремого провадження за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Скарга мотивується, зокрема, таким:

«в ухвалі відмовлено у відкритті окремого провадження про те, що особа діє згідно п. 2 ст. 46 ЦПКУ з доступом до правосуддя;

ухвала не відповідає змісту ст. 210 ЦПК;

суд застосував частину 7 ст. 122 ЦПКУ (в заключній частині);

але цей закон мені не відомий майже його не існує, тобто фейк;

доказів і пояснень суд не надав;

відсутній визначений предмет для розгляду;

тобто п. 6 постанова 15 пленуму Верховного суду від 25.05.1998 не застосовано;

суд не застосував п. 1- п. 4 ст. 235 ЦПКУ, що йде всупереч ст. 309 ЦПКУ;

тобто суд розглянув справу окремого провадження без участі заявника чим порушена ст. 22 Конституції України, тобто, звужені права заявника;

суд застосував частину 4 ст. 256 ЦПК, який не поширюється на вимоги моєї заяви тобто повторно порушена ст. 309 ЦПКУ;

суд застосував п. 1 - п. 4 ст. 256 ЦПКУ, які не поширюються на мою заяву від 14.02.2017, тобто, повторно порушена ст. 309 ЦПКУ;

ухвала порушує норми матеріального права так як застосовані закони які не поширюються на вимоги моєї заяви від 14.02.2017 одночасно не застосований закон ст. 259 ЦПКУ, який підлягав застосуванню;

суд на свій розсуд провів трактовку змісту моєї заяви без пояснень;

суд застосував також інші міркування;

повідомляю, що ніяких оскаржень на рішення прокурора нема, не було, навпаки я захоплений діями прокурора;

…мої вимоги базуються на частині 2 ст. 256, які підлягають задоволенню згідно ст. 258, 259 ЦПКУ».

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою вирішити справу по суті, тобто, визнати його таким, що діє згідно п.2 ст.46 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та його представника, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 такий звернувся до суду за захистом своїх прав в порядку ст.ст.256-259 ЦПК України.

Зазначені норми регулюють розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ця категорія справ розглядається судом в порядку окремого провадження (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.258 цього Кодексу.

Зокрема, у заяві має бути зазначена мета її подання. Така мета у заяві ОСОБА_1 зазначена не була.

Якщо заява не відповідає, встановленій процесуальним законом формі, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя першої інстанція ухвалою від 15 лютого 2017 року відмовив ОСОБА_1 відкритті провадження за його заявою, дійшовши висновку про наявність спору про право, вирішення якого відноситься до компетенції адміністративних судів, оскільки заявником фактично оскаржується рішення Прокуратури Закарпатської області.

Зазначена ухвала, була постановлена суддею передчасно, оскільки з урахуванням вищевикладеного, суддею не постановлялася ухвала про залишення заяви без руху, з наданням заявнику строку для усунення недоліків заяви, чим порушено вимоги процесуального закону.

За таких обставин, ухвала судді Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого 2017 року підлягає скасуванню.

Питання щодо відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись п.3 ч.1 ст.312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Ужгородського міськрайоннного суду від 15 лютого 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді