Справа № 745/921/16-ц Провадження № 22-ц/795/847/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Смаль І. А. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі: головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

при секретарі: Нечасному О.Л.

за участю: апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

третя особа - ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 боргу за зобов'язанням, в сумі 26298 грн. 50 коп., що еквівалентно 1000 доларів США, та судових витрат.

Свої доводи ОСОБА_4 мотивував тим, що у вересні 2008 року його бабуся, ОСОБА_6, надала відповідачу - його батькові, ОСОБА_5 50 000 гривень, які той зобов'язався передати позивачу після досягнення останнім повноліття. Дані кошти відповідачем були відразу переведені у валюту в сумі 10000 доларів США і, за розпорядженням бабусі, призначалися йому для оплати навчання, інших нагальних потреб. Однак, відповідач дане зобов'язання не виконав, витрачав ці кошти на власні потреби, а саме придбав у 2009 році автомобіль Кіа за 5000 доларів США, сплачував власний борг за кредитом, наданим банком «Форум» в сумі 10 000 доларів США, кредит по оплаті купівлі нового автомобіля «Gееlу Emgrand 7» в лютому 2014 року. Позивач зазначив, що відповідач частково виконав свої зобов'язання, а саме, 17 липня 2016 року повернув йому 1500 доларів США, 13 серпня 2016 року передав у його власність автомобіль «Geely Emgrand 7» за взаємно погодженою ціною 7500 доларів США, та зобов'язався залишок боргу, в сумі 1000 доларів США, повернути йому до кінця жовтня 2016 року, але до цього часу борг не повертає, вказуючи на відсутність коштів.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача борг в сумі 26298 грн. 50 коп. та 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 вважаючи, що даним рішенням суду першої інстанції порушені її права, звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати дане рішення та постановити нове, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в період шлюбу між нею та відповідачем по справі ОСОБА_5 було придбано рухоме та нерухоме майно. Нерухоме спільне сумісне подружнє майно складається із земельної ділянки призначеної для будівництва гаража площею 0,005 га. з побудованим гаражем, який не зданий в експлуатацію, а також рухомого спільного сумісного майна, яке складається з речей домашнього вжитку та автомобіля «Gееlу Emgrand 7 FE-1», 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, який був придбаний нею та відповідачем в кредит. Крім того, як вказує апелянт, за час шлюбу, вони разом з відповідачем ОСОБА_5 виконували його кредитні зобов'язання: сплачували взятий відповідачем 01 жовтня 2008 року кредит в АКБ «Форум» в розмірі 10 000 доларів США під 13,5% річних та виплачували разом наданий відповідачу 08 серпня 2005 року Чернігівським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву кредит на придбання квартири. Апелянт зазначає, що лише в серпні місяці 2016 року вона дізналась, що відповідач без її згоди подарував спірний автомобіль «Gееlу Emgrand 7 FE-1» своєму сину від першого шлюбу - позивачу ОСОБА_4

Апелянт зазначила, що 12 вересня 2016 року вона звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просила: визнати за нею право власності на частину спірної земельної ділянки та на частину будівельних матеріалів у вигляді побудованого гаражу, а також стягнути з відповідача ОСОБА_5 грошову компенсацію, в розмірі 100 000 грн., за 1/2 частину вартості автомобіля «Gееlу Emgrand 7 FE-1», 2014 року випуску, який був придбаний нею та відповідачем в кредит під час шлюбу і відчужений відповідачем без її згоди, стягнути з відповідача на її користь частину сплачених за час шлюбу коштів в погашення кредиту. Справу не розглянуто.

Апелянт вважає, що вона повинна бути співвідповідачем або третьою особою у даній цивільній справі, що ухваленим судовим рішенням порушуються її права та інтереси, оскільки суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов'язки, за таких підстав вона має право оскаржити рішення суду першої інстанції, тому і користується таким правом наданим їй законом.

На думку ОСОБА_1, доказами по справі не доведено, що позивач ОСОБА_4 надавав відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти в позику, які суд своїм рішенням стягнув з останнього на користь позивача. Також, апелянт зазначає, що дане зобов'язання є безгрошовим, адже всі учасники домовленості про передачу коштів перебувають між собою в родинних стосунках, що не виключає написання між ними будь-яких розписок для надання суду доказів наявності у відповідача боргу перед позивачем. Зазначає, що розписка відповідача про отримані у 2008 році кошти написана 15 жовтня 2016 року, тобто, даний доказ з'явився після подання ОСОБА_1 позовної заяви до відповідача про поділ спірного майна; розписки третьої особи про передані нею кошти у 2008 році також написані 15 жовтня 2016 року, що викликає сумнів в дійсності таких обставин. Крім того, відповідач ОСОБА_5 повністю визнав заявлений до нього позов, позивач та третя особа не з'явились в судове засідання. Також викликає сумніви наявність у третьої особи ОСОБА_6 такої суми коштів у 2005 році, про дані боргові зобов'язання ОСОБА_1 нічого не було відомо, даних коштів вона ніколи не бачила і відповідач ніколи не повідомляв її про наявність у нього таких боргових зобов'язань. Більш того, апелянт зазначає, що трирічний строк позовної давності для даних позовних вимог закінчився, але суд на дану обставину уваги не звернув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а провадження за апеляційною скаргою слід закрити, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того що, відповідач визнав позов та дане визнання позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 29 грудня 2005 року зняла з власного рахунку НОМЕР_2 в Ощадному банку України 60000 грн., що підтверджується відповідними записами її ощадної книжки (а.с.8).

Встановлено також, що розпискою від 15 жовтня 2016 року відповідач зобов'язався отримані у вересні 2008 року від матері ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 10 000 дол. США передати своєму сину ОСОБА_4 у серпні 2016 року. Також у вказаній розписці зазначено, що відповідач 17 липня 2016 року повернув позивачу 1500 доларів США, 13 серпня 2016 року передав у його власність автомобіль «Gееlу Emgrand 7», за взаємно погодженою ціною 7500 доларів США, та зобов'язався залишок боргу в сумі 1000 доларів США повернути ОСОБА_4 до кінця жовтня 2016 року (а.с.9).

Під даною розпискою, окрім відповідача, поставили свої підписи також ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Розпискою від 15 жовтня 2016 року ОСОБА_7 зазначила, що для онука передала грошові кошти в сумі 50000 грн. своєму сину ОСОБА_5, останній користувався ними для власних потреб, починаючи з серпня 2008 року по липень 2016 року (а.с.10). Їй відомо, що 17 липня 2016 року ОСОБА_5 повернув ОСОБА_4 1500 доларів США, а 13 серпня 2016 року передав автомобіль «Geely Emgrand 7» номерний знак НОМЕР_1 за ціною 7500 доларів США, залишок коштів в сумі 1000 доларів США зобов'язувався повернути до кінця жовтня 2016 року.

З розписки ОСОБА_4 від 15 жовтня 2016 року вбачається, що позивач отримав від відповідача 17 липня 2016 року 1500 доларів США та 13 серпня 2016 року автомобіль «Geely Emgrand 7» номерний знак НОМЕР_1 за взаємно погодженою ціною 7500 доларів США, залишок коштів в сумі 1000 доларів США має бути повернутий до кінця жовтня 2016 року. Під даною розпискою поставили свої підписи позивач та відповідач (а.с.11).

Дані обставини були належним чином досліджені судом першої інстанції та викладені в рішенні суду.

Апеляційним судом з Регіонального сервісного центру в Чернігівській області було витребувано інформацію про реєстрацію автомобіля «Geely Emgrand 7», 2014 року випуску, з якої вбачається, що 08.02.2014 року вказаний автомобіль був вперше зареєстрований за ОСОБА_5, 25.12.2014 року зареєстровано переобладнання автомобіля на газ, 13 серпня 2016 року транспортний засіб було перереєстровано по договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ, на гр.ОСОБА_4.

Слід звернути увагу, що рішенням суду першої інстанції не встановлювався факт неналежності автомобіля «Geely Emgrand 7» сторонам на праві спільної власності, а лише вказано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили в розписці про передачу автомобіля відповідачем позивачу в рахунок боргу, отже, за вказаних обставин суд першої інстанції не вирішував питання щодо її прав та обов'язків.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навела обставин, які б свідчили, що рішенням суду вирішені питання щодо її прав та обов'язків, в судовому засіданні таких обставин не встановлено.

ОСОБА_1 не позбавлена можливості вирішувати питання щодо визнання, здійснення та захисту своїх прав щодо спільного майна подружжя у встановленому порядку у іншому судовому провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не вирішував питання про права та обов'язки апелянта, а отже ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у даній справі. За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід закрити.

Керуючись ст.ст. 292, 303, 307, 313-315, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: