У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на матеріали, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_4 та просила визнати її власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0500 га; визнати за нею право користування вказаною земельною ділянкою; визнати недійсним рішення Бориспільської міської ради від 28 травня 2013 року № 3247-39-VIпро затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд за вищезазначеною адресою; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 червня 2013 року НОМЕР_4, а саме на земельну ділянку площею 0,0500 гаНОМЕР_1 по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 указувала про те, що вона є донькою ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 13 листопада 1990 року № 190/1 у безстрокове користування ОСОБА_6 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд.

08 лютого 1991 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_6 було укладено договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, за яким ОСОБА_6 передано у безстрокове користування вищезазначену земельну ділянку.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_6 побудував цокольний поверх житлового будинку та колодязь.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

ОСОБА_7, діючи від імені позивача, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб ОСОБА_3набула право користування вказаною земельною ділянкою.

Крім того, позивач набула право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя.

Однак рішенням міської ради від 28 травня 2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1.

21 червня 2013 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та видав ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Однак право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою не було припинено, а отже, вона не могла бути передана у власністьОСОБА_4

ОСОБА_3 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради від 28 травня 2013 року № 3247-39-VІ в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_4земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4, видане 21 червня 2013 року на ім'я ОСОБА_4щодо земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд указував на те, що позивачем не вказано, які саме будівельні матеріали були використані для будівництва цокольного приміщення, а також позивачем не надано документа, який би засвідчував право користування цією земельною ділянкою ОСОБА_6

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 квітня 1988 року серії НОМЕР_2.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 13 листопада 1990 року № 190/1 у безстрокове користування ОСОБА_6 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га з цільовим призначенням- для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1(а. с. 7 том 1).

08 лютого 1991 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області уклав з ОСОБА_6 договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, згідноз умовами якого виконавчий комітет Бориспільської міської ради передав у безстрокове користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9 том 1).

Також матеріали справи місять зобов'язання ОСОБА_6 від 28 травня 1991 року отриманої суди на суму 10 тис. рублів, зі сплатою 3 % річних за користування коштами та строком повернення - 01 липня 1993 року (а. с. 10 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 21 травня 1999 року.

Відповідно до довідки Бориспільської об'єднаної ДПІ Київської області від 18 серпня 1999 року № 1045 за домоволодінням, яке належить померлому ОСОБА_6 та знаходиться по АДРЕСА_1, за минулий і поточний рік заборгованості по податкам і зборам по Бориспільській ОДПІ не рахується.

У серпні 1999 року ОСОБА_7, діючи від імені ОСОБА_3, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, яким є цокольний поверх житлового будинку та колодязь, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1, вартість нерухомого майна станом на 30 квітня 2015 року становить 287 500 грн (а. с. 15 том 1).

Згідно з технічним паспортом на цокольний поверх по АДРЕСА_1, який виготовлений станом на 23 лютого 2015 року, літ. «А-1ц» - цокольний поверх, літ. «а» - вхід до цокольного поверху, літ. «Б» - вбиральня, літ. «К» - колодязь, літ. «N1» -огорожа (а. с. 29, 30 том 1).

Рішенням Бориспільської міської ради від 28 травня 2013 року № 3247-39-VІ затверджено проект землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0500 га, цільове призначення - для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд.

21 червня 2013 року державний реєстратор РС Бориспільського МРУЮ видав ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та незавершене будівництво, які знаходяться по АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав ненадання правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому (а. с. 42 том 1).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»судам роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у спадщину переходять права та обов'язки як забудовника цього будинку, а також право власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані у процесі його будівництва, є вірними.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України ), отже ст. 331 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

При цьому, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання.

Всупереч наведених норм матеріального права суд першої інстанції ухвалив рішення, яким взнав право власності на використані при будівництві матеріали, без зазначення їх найменувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня2008 року № 12, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК України, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Проте суд апеляційної інстанції, встановлюючи дані обставини, відмовив у задоволенні позову лише з тих підстав, що позивачем не зазначено поіменно матеріали та обладнання, на які позивач хоче визнати право власності. При цьому не врахував, що з'ясування цієї обставини судом апеляційної інстанції не є виходом за межі позовних вимог

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік

О.В.Ступак