Справа № 761/5692/17
Провадження № 2/761/3853/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) 16 лютого 2017 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» (далі - Відповідач, ТОВ «Логодім») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 грудня 2013 року відповідно до наказу № 08 він був прийнятий на роботу у ТОВ «Логодім» на посаду бармена. Вказує, що 14 листопада 2016 року, у складі інших працівників ТОВ «Логодім», а також за участі керівників даного підприємства, він виконував розпорядження останніх щодо проведення переобліку товарно-матеріальних цінностей та цього ж дня, після попереднього, усного, звіту керівництву ТОВ «Логодім» щодо проведеного переобліку товарно-матеріальних цінностей, його, а також інших працівників підприємства, без будь-яких пояснень було відсторонено від роботи без зазначення терміну такого відсторонення, а також, запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням. При цьому, керівництвом ТОВ «Логодім» також було зазначено, що у разі невиконання ним таких вимог, він буде звільнений з роботи з ініціативи власника підприємства. Зауважує, що виконуючи таку вказівку керівництва, він залишив робоче місце, проте, заяву про звільнення за власним бажанням не подавав. Разом з тим, 05.12.2016р. на адресу Відповідача, ним були надані письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці з 15.11.2017р., та заодно він просив надати інформацію на який термін його відсторонено від виконання трудових обов'язків в ТОВ «Логодім» і з яких підстав, а також просив повідомити його, коли він зможе приступити до виконання своїх трудових обов'язків. Зазначає, що у відповідь на поставлені ним запитання та надані пояснення, 13.12.2016р. Відповідач надіслав поштою на його адресу лист за №75, в якому повідомив про те, що оскільки документів про поважність причин відсутності на робочому місці не надано, така відсутність Позивача на роботі розцінена роботодавцем як прогул без поважних причин, у зв'язку з чим його звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано з'явитись до Відповідача для отримання трудової книжки та розрахунку. Вважає, що його звільнили без достатніх правових підстав та просить суд поновити його на роботі, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позову та просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Просив суд поновити його з 15 листопада 2016 року. Додатково зауважив, що він не виходив на роботу, оскільки йому повідомили про його відсторонення. Зазначив, що за час його відсутності на робочому місці, йому неодноразово телефонувала бухгалтер ОСОБА_2, яка просила написати заяву про звільнення за власним бажанням, проте, коли він відмовився, вона повідомила йому, що його звільнять за прогул. Зауважив, що трудову книжку він отримав 20 січня 2017 року.

Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що доводи Позивача щодо його відсторонення є вигаданими, оскільки Відповідач не видавав ніяких розпоряджень та наказів, що б стосувалися відсторонення Позивача від роботи, у зв'язку з чим, судження Позивача базуються виключно на його припущеннях. Зауважив, що факт прогулу був зафіксований в Табелі обліку використання робочого часу за листопад та грудень 2016 р. ТОВ «Логодім» та актами про відсутність працівника на роботі. Зазначив, що Відповідач неодноразово намагався довідатися у Позивача про причини його відсутності на роботі, здійснюючи останньому телефонні дзвінки та надсилаючи йому відповідні листи. Зауважив, що факт відсутності Позивача на роботі доводиться, крім іншого, Актами про відсутність працівника на роботі б/н від 15.11.2016 р., б/н від 16.11.2016 р., б/н від 17.11.2016 р., б/н від 21.11.2016 р., б/н від 24.11.2016 р., б/н від 28.11.2016 р. Оскільки Позивач не з'являвся на роботі впродовж понад як 6 робочих днів, Відповідач був вимушений звільнити його з роботи, на підставі п. 4. ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з прогулом без поважних причин. Про вказане звільнення Позивач був повідомлений належним чином, а саме листом вих. № 75 від 13.12.2016 р. Та долученою до листа копією наказу № 74-к від 13.12.16 р. Зауважив, що після отримання зазначеного листа, Позивач прибув до Відповідача для отримання трудової книжки та розрахунку, а також належним чином ознайомився з наказом про звільнення, посвідчивши це власним підписом на наказі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні суду показав, що він також у минулому є працівником Відповідача, у якого також обіймав посаду бармена. Зауважив, що у Відповідача всього два бари і, що 14 листопада 2016 року, за вказівкою адміністрації, проводився переоблік товарно-матеріальних цінностей, після чого певним працівникам було повідомлено про їх звільнення. Зазначив, що такий переоблік у Відповідача проводився один раз в тиждень та один раз в місяць, і що переоблік, який проводився ними 14 листопада 2016 року, був позаплановий, після якого п'ять барменів було звільнено та на їх місце було прийнято інших працівників. Зауважив, що в діях Відповідача така практика звільнення працівників має системний характер, у зв'язку з чим, у Відповідача велика плинність кадрів.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Відповідача, свідка ОСОБА_3, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу від 01 грудня 2013 року № 08, Позивача було прийнято на посаду бармена у ТОВ «Логодім» (а.с. 9).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вбачається із пояснень Позивача та свідка ОСОБА_3, 14 листопада 2016 року Позивач, у складі інших працівників ТОВ «Логодім», а також за участі керівників даного підприємства, виконував розпорядження останніх щодо проведення переобліку товарно-матеріальних цінностей. Цього ж дня, після попереднього, усного, звіту керівництву ТОВ «Логодім» щодо проведеного переобліку товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_1 без будь-яких пояснень було відсторонено від роботи без зазначення терміну такого відсторонення, а також, запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням. Виконуючи таку вказівку керівництва, Позивач залишив робоче місце, проте заяву про звільнення за власним бажанням не подавав.

Слід зазначити про те, що Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не були спростовані пояснення Позивача щодо подій які відбулися 14.11.2016 року.

01.12.2016 року ТОВ «Логодім» направило Позивачеві лист від 30.11.2016 року № 69 про надання письмових пояснень з приводу відсутності на роботі з 15.11.2016 року(а.с. 32-33).

Листом від 05.12.2016 року, Позивач повідомив, що на його думку, його без будь-яких підстав було відсторонено від роботи, у зв'язку із чим, він просить повідомити його на який термін його відсторонено від трудових обов'язків у ТОВ «Логодім» та з яких підстав, та коли він зможе приступити до роботи.

Незважаючи на пояснення Позивача, відповідно до наказу від 13 грудня 2016 року № 74-К, Позивача з 14.12.2016 року було звільнено, у зв'язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставами видання наказу є табель обліку робочого часу та акти про відсутність Позивача на робочому місці (а.с. 7).

Суд вважає дане звільнення є незаконним з наступних підстав.

Як було встановлено у судовому засіданні, Позивач не мав будь-яких порушень трудової дисципліни та жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності в період роботи у ТОВ «Логодім».

Як вбачається з актів, складених Відповідачем, з 15.11.2016 по 28.11.2016 роки, ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що не можна вважати прогулом відсутність Позивача на робочому місці, оскільки, як він вважав, його було відсторонено від посади, і весь час до надання пояснень, він чекав від роботодавця рішення про його подальшу роботу у ТОВ «Логодім».

Отже, на думку суду, Позивач з поважних причин був відсутній на робочому місці ТОВ «Логодім».

Крім того, Відповідачем не надано обґрунтованих висновків з приводу того, чому саме до Позивача було застосовано крайню міру відповідальності за скоєння дисциплінарного правопорушення.

Так, відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнення за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п. 4 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 148-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Доводи Відповідача з приводу того, що ніякого відсторонення від роботи не було, судом не приймаються до уваги, оскільки, в даному випадку, Позивач в силу того, що він не є фахівцем у галузі права, міг і не знати, що для відсторонення потрібен був наказ про таке відсторонення з підставами, викладеними у ст. 46 КЗпП України.

При цьому, за змістом пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Проте, як вбачається із матеріалів справи, відсутність Позивача на робочому місці у Відповідача складає період із 14 листопада і по 13 грудня 2016 року. У судовому засіданні представник Відповідача не зміг пояснити суду, у зв'язку з чим, при відсутності Позивача на робочому місці такий тривалий час, його не було звільнено, як передбачено законодавством - через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що Позивач повинен бути поновлений на роботі з 14 листопада 2016 року та із Відповідача слід стягнути на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить 9 968,40 грн. Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, розмір заробітної плати Позивача за вересень та жовтень 2016 року, складав, 1 573,20 грн. та 1 528,20 грн., відповідно. Тим самим, виходячи і кількості робочих днів у вересні та жовтні 2016 року, зокрема, 22 та 20 робочих днів, відповідно, середньоденний заробіток Позивача складав 73 грн. 84 коп. (1573,20 грн. + 1 528,20 = 3 101,40 грн. : 42 = 73,84 грн.) Оскільки прогул складає 135 робочих днів, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 9 968,40 грн. (135 робочих днів х 73,84 грн. = 9 968,40 грн.), з індексацією, відповідно до статті 95 КЗпП України.

Крім того, відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення Позивача на роботі та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

З урахуванням викладеного, на підставі статтей 40, 95, 235 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді бармена Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» (Код ЄДРПОУ ) з 14 листопада 2016 року.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» (Код ЄДРПОУ ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 968 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» (Код ЄДРПОУ ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді бармена Товариства з обмеженою відповідальністю «Логодім» з 14 листопада 2016 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :