справа № 563/398/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Опришка П.З.

при секретарі судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 260 від 25.06.2001 року виданого державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Рівненської області Строкаль В.Д. йому належить ? будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до цього ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом інша ? частина вказаного будинковолодіння належала ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, відповідачі, які є спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_9 не зверталися до нотаріальних органів для оформлення прав на спадкове майно та фактично самоусунулися від права володіння та користування будинковолодіння та вже більше 10 років до вказаного будинку не приїздять та не обслуговують його. Посилається на пункти 9, 11, 13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Зважаючи на викладені обставини просить суд визнати за ним право власності на ? вищевказаного житлового будинку за набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Повістки про виклик до суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направлялися за адресою вказаною позовній заяві, однак конверти поверталися з відміткою - «по закінченню терміну зберігання». Вжиті судом заходи та отримана інформація не дали можливості встановити у встановленому законодавством порядку зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів. Зважаючи на це ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, викликалися у суд шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду в газеті «Вісті Рівненщини» №27 (2024) від 07 липня 2017 року та № 31 (2028) від 04 серпня 2017 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6297543 від 24.01.ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках по ? належить ОСОБА_2 та ОСОБА_9. Підставою виникнення права власності являється свідоцтво про право на спадщину № 260 від 25.06.2001 року.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2001 року виданого державним нотаріусом Гощанської державної нотаріальної контори Рівненської області спадкоємцями майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних долях є її син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_8, яка на даний час також померла.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно, роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При вирішенні питання, чи відповідає порядок володіння спірним майном визначенню набувальна давність, слід враховувати, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Тобто, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найма, оренди, зберігання тощо), виключає застосування набувальної давності.

Також, володіння за даною статтею має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Як встановлено судом, позивачу відомі спадкоємці померлої ОСОБА_8 в частині права власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_9, про що відомо позивачу.

Позивач не довів наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на майно за набувальною давністю, він достовірно знав, що, крім нього, співвласником будинку до смерті була його сестра, а після її смерті право на спадкову масу мають її діти, племінники позивача. Ті обставини, що відповідачі не проживають у спірному будинку тривалий час, невідомо де знаходяться, не спілкуються з позивачем, не сплачують комунальних послуг, не може слугувати підставами для позбавлення їх права на власність померлої ОСОБА_9 у відповідності до чинного законодавства, в тому числі і згідно ст. 344 ЦК України.

Крім того, доводи позивача про те, що він бульше 10 років безперервно проживає у спірному будинку, здійснює його ремонт та сплачує всі комунальні послуги, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на будинок та не є підставою для набуття такого права.

Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на ? житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 344, 1268 ЦК України та відповідно до ст.214-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Опришко П.З.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2017 року.