Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.11.2017 Справа №607/11738/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Заплітного Б.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах військової частини польова пошта НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину,
ВСТАНОВИВ:

в суд з вказаним позовом звернувся військовий прокурор Тернопільського гарнізону в інтересах військової частини польова пошта НОМЕР_1 до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього 3'816,55 грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що ця сума є шкодою, заподіяною відповідачем внаслідок вчинення злочину, а саме: втрати штатної зброї військової частини АКС74 та тридцяти набоїв до неї. Такі дії були вчинені ОСОБА_1 під час служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 .
Прокурор військової прокуратури Тернопільського гарнізону Західного регіону України Троян Роман Богданович та представник військової частини польова пошта НОМЕР_1 Одудько Дмитро Леонідович в судове засідання не з`явились, подавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також у ній зазначають, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві.

ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, подавши суду заяву в якій зазначає, що позов визнає та розгляд справи просить здійснювати за його відсутності.

Суд, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке:

частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до вимог ст. 1311 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді.

Згідно вимог ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Відповідно до Указу Президента України від 15 грудня 1999 року

№ 1752/99 «Про систему центральних органів виконавчої влади», до системи

центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі виконавчої влади в забезпеченні провадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідуються в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України», п.п. 1, 3, 4, 7 «Положення про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України від 21 серпня 1997 року № 888, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового правління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Вимогами ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України це військова державна структура, яка організовано складається з військових об`єднань, з`єднань, частин, підрозділів, військових установ та навчальних закладів.

Із врахуванням вищенаведеного військова частина НОМЕР_1 являється органом виконавчої влади на місцях в системі Збройних Сил України.

Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Порушення вимог чинного законодавства України при використанні закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України військового майна, що спричинило його втрату порушує економічні інтереси держави.

Отже військовий прокурор у даній справі діє в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 , як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах.

24 березня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості від 31 січня 2015 року укладену між військовим прокурором 30 військової прокуратури Південного регіону України підполковника юстиції Грищенка Р.С. та підозрюваним ОСОБА_1 ; визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 Кримінального кодексу України та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням в дохід держави 10% із суми його грошового забезпечення.

Даний вирок, відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ним встановлено, що 24 січня 2015 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 з дозволу вищестоящого начальника, на автомобілі марки «КРАЗ» вибув з місця розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 та попрямував до м. Димитрова, Донецької області з метою вирішення особистих питань.

Під час руху в кузові вищезазначеного автомобіля ОСОБА_1 перебував там один та помітив як речі військовослужбовців почали рухатися внаслідок нерівностей дороги.

З метою утримання даних речей в кузові та недопущення їх втрати старший солдат ОСОБА_1 почав складати їх на одне місце, при цьому поклав позаду себе ввірену для службового користування зброю АКС-74 з 30 набоями до неї, калібру 5,45 мм на лавку, що розташована у кузові зліва автомобіля.

Поблизу міста Димитрова, Донецької області ОСОБА_1 поскладавши речі співслужбовців обернувся і помітив відсутність ввіреної для службового користування штатної зброї АКС-74 № НОМЕР_3 та 30 набоїв до неї калібру 5,45 мм. При цьому, боковий тент зазначеного автомобіля не був закріпленим, що сприяло втраті зазначеної зброї, вартістю 332,07 грн. та бойових припасів набоїв калібру 5,45 мм у кількості 30 одиниць, вартістю 49,585 грн., чим спричинив шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 381,65 грн.

Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 1075 від 15 вересня 2017 року, військова частина польова пошта НОМЕР_2 увійшла в склад та стала лінійним підрозділом військової частини польова пошта НОМЕР_4 , відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України № Д-322/1/5/ДСК від 14 лютого 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України завдана майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаними правовими нормами встановлено обов`язок відповідача відшкодувати заподіяну позивачу шкоду.

Згідно Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880, нестача автоматів і боєприпасів відшкодовується у десятикратному розмірі.

Отже розмір заподіяної позивачу шкоди є десятикратним від суми втраченого майна, тобто 3'816,55 грн., котру і слід стягнути з особи, котра її завдала, тобто ОСОБА_1 .

За даних обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити.

Також з останнього в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 3'816 (три тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 55 коп. на користь військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка