Справа № 442/7699/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/4862/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживачів,-

встановила:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Львівгаз», з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати необґрунтованою вимогу відповідача щодо сплати 41808,54 грн., визнати незаконними дії ПАТ «Львівгаз» по припиненню газопостачання в будинку № 16 по вул. Миру в с. Раневичі Дрогобицького району Львівської області. Вимоги обгрунтовувала тим, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 у власному газифікованому будинку, де є газові прилади, а саме: газовий котел, газова колонка та газова плита. На підставі договору про надання послуг з газопостачання від 04.04.2013р. вона є споживачем природного газу. 28.11.2016 р. працівниками ПАТ «Львівгаз» позивачці вручено повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання № 000118223 в будинку, де вона мешкає. Крім того, у цьому повідомленні ПАТ «Львівгаз» вимагає від неї сплатити 41808,54 грн. у 10-ти денний строк.

Вважає, що вказана вимога є необгрунтована, оскільки не ґрунтується на положеннях Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2494, де зокрема міститься формула визначення не облікованих обємів природного газу.

На думку позивача дії відповідача, які полягають у предявленні вимог по сплаті необґрунтованої суми 41808,54 грн., а у разі несплати, відповідач відповідно до змісту повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання № 000118223, в примусовому порядку відключить належний їй будинок від мереж газопостачання, є неприпустимими, тим більше у зимовий період, що є порушенням ст. 21 Закону України «Про захист прав споживача».

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2017 рокуу позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення не може залишатись в законній силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що вимога по сплаті 41808,54 грн. є необґрунтованою, оскільки така суперечить положенням Кодексу газорозподільчих систем, який містить формулу визначення не облікованих обємів природного газу, де вказано, що розрахунок проводиться за 6 місяців з дня проведення останньої інвентаризації, яка згідно акту проводилась 29.12.2015 р.

Крім цього, суд не врахував, що відповідач не представив детальний розрахунок суми 41808, 54 грн. із зазначенням періоду за який розраховано таку суму, що на думку позивача свідчить про необґрунтованість вимоги.

Покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу, що суд необґрунтовано відкинув доводи позивача про те, що згідно повідомлення ПАТ «Львівгаз» у разі несплати позивачем необґрунтованої суми в розмірі 41808,54 грн., відповідач припинить газопостачання, тобто в примусовому порядку відключить її будинок від мереж газопостачання, при цьому вона вчасно сплачує за спожитий газ, заборгованість відсутня.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що оскарження дій ПАТ «Львівгаз» щодо донарахування збитків (штрафу), завданих позаобліковим користуванням послугами з газопостачання, які є різновидом претензії, відтак таке оскарження не передбачено чинним законодавством.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача по припиненню газопостачання в будинку №15 по вул. Миру в с. Раневичі Дрогобицького району Львівської області, суд звернув увагу, що жодних дій по припиненню газопостачання відповідач не вчинив, при цьому захисту підлягає цивільне право у разі його порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 та є споживачем природного газу, послуги з надання якого здійснюються відповідачем.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача ТзОВ «Львівгаз Збут» є постачальником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - розподільником, оператором газорозподільної мережі.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, визначає Кодекс газорозподільчих систем, який розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно із п. 2 ч. 1 розділу VI цього Кодексу доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Підписавши договір про надання послуг з газопостачання на вказану адресу від 04.04.2013 року, позивачка прийняла умови договору, ознайомлена з правами та обовязками споживача та виконавця (а.с. 8-9).

09.06.2016 року працівники ПАТ «Львівгаз» за адресою місця проживання позивачки провели обстеження стану газової мережі та газових приладів, за наслідками якого виявлено несанкціонований газопровід, самовільно під'єднаний у ввідний газопровід перед газовим лічильником, зашитий в конструкції стіни під вагонкою, про що складено відповідні акти. Дана врізка має прихований характер та використовувалась для безоблікового споживання природного газу на потреби опалення, гарячого водопостачання та приготування їжі. За допомогою фотоапарата проводилася фотовідеофіксаця проведеного обстеження, що підтверджується відповіддю відповідача № Д-441-16 від 07.09.2016 року на адвокатський запит (а.с 10).

На підставі ОСОБА_1 про порушення № 16 нас-125/01 від 09.06.2016 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 (с. Раневичі, вул. Миру, 16) у липні 2016 року проведено дорахунок за період з 10.12.2015р. по 09.06.2016 р. в сумі 41808.54 грн, відповідно до вимог розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

14.11.2016 року на адресу позивачки направлено повідомлення про необхідність сплатити нараховану суму, а також роз»яснено про наслідки несплати у виді припинення газопостачання (а.с 7).

Звернувшись з позовом про захист прав споживачів та визнання необґрунтованими і незаконними вимог та дій відповідача, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Що стосується доводів апелянта про належний спосіб захисту, обраний нею, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 3 статті 16 Кодексу).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді визнання необґрунтованою вимогу ПАТ «Львівгаз» по нарахуванню обсягів спожитого газу поза обліком та визнання незаконними дій по припиненню газопостачання, а також висновку з цього приводу суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам належить зважати на ефективність обраного способу захисту.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

На переконання колегії суддів обраний позивачами спосіб захисту не може вважатись ефективним та забезпечувати поновлення порушеного, на думку позивача, права в контексті зазначеного.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскарження дій ПАТ «Львівгаз» щодо нарахування збитків (штрафу), завданих позаобліковим користуванням послугами з газопостачання, тобто як наслідку порушень вимог закону самим позивачем, не передбачено чинним законодавством, при цьому обґрунтування вимог позивачки може бути запереченням у разі пред»явлення до неї позову про стягнення нарахованих збитків, однак таких вимог під час розгляду справи ПАТ «Львівгаз» не пред»являв.

Крім цього, як встановлено судом, жодних дій по припиненню газопостачання відповідач не вчинив, відтак відсутні підстави для задоволення відповідної вимоги позивача, оскільки захисту підлягає цивільне право у разі його порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_6