АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2510/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/789/991/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

08 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

апелянта - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника Гусятинського РВ ДВС - Навроцької М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду від 10 грудня 2014 року за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції Навроцької М.М. про тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов'язань, встановлених виконавчим документом.

Ухвалою Гусятинського районного суду від 10 грудня 2014 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа боржнику гр.ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1, до виконання нею своїх зобов'язань, встановлених виконавчим документом №596/2510/13-ц від 28.05.2014 року, виданим Гусятинським районним судом Тернопільської області.

Виконання даної ухвали доручено Державній прикордонній службі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Гусятинського районного суду від 10 грудня 2014 року та постановити нову, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, вказує на те, що систематично оплачує заборгованість по кредиту, має систематичну роботу за кордоном та має намір заробити кошти для оплати кредита, однак не може виїхати на роботу через тимчасове обмеження у виїзді за кордон відповідно до вказаної ухвали.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник Гусятинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області доводи апеляційної скарги не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» таст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Судом установлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 596/2510/13-ц від 28.05.2014 року виданий Гусятинським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.05.2007 року в розмірі 391597,68 грн. та по 1720,50 грн. судового збору. 08.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43914102, якою надано строк для самостійного виконання до 15.07.2014 року та направлено боржнику. Винесені постанови про примусові приводи боржника через органи внутрішніх справ на 28.10.2014 року та 18.11.2014 року не виконані. ОСОБА_1 по місцю проживання зазначеному в виконавчому листі АДРЕСА_1 відсутня, зі слів ОСОБА_2 перебуває за межами України.

Вжитими державним виконавцем заходами щодо виконання виконавчого документа, майно та інші доходи, на які можна б було звернути стягнення за боржником не виявлено; інформація стосовно боржника щодо суми доходу, нарахованого(сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржник являється власником 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; в управлінні ПФУ перебуває на обліку як пенсіонер; документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон згідно повідомлення Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області.

Задовольняючи подання про обмеження виїзду за межі України суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржник ОСОБА_1 добровільно зобов'язання не виконує, на виклики державного виконавця не являється і, таким чином, ухиляється від виконання грошового зобов'язання.

Вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Тому, саме на останнього покладається тягар доказування, оскільки особа, стосовно якої вирішується подання щодо обмеження її у праві виїзду, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом,

Згідно вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Стосовно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно положень ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", якими встановлено самостійні підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобов'язань. Цією ж статтею встановлено способи реалізації встановлених обмежень.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Як вказав Верховний Суд України при вивченні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє з іншими особами, про рахунки у банку чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або у інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржнику від інших осіб.

Як пояснила ОСОБА_1 в апеляційному суді, вона оплачує заборгованість по кредиту, має роботу за кордоном та має намір заробити кошти для оплати кредита, однак не може виїхати на роботу через тимчасове обмеження у виїзді за кордон відповідно до вказаної ухвали.

Доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, заявником не надано.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Ухвалу Гусятинського районного суду від 10 грудня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції Навроцької М.М. про тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України/

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню в силу вимог ст. 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук