Справа № 456/541/15-ц
Провадження № 2/456/296/2017
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі - Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мар`яни Василівни про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь заборгованість за позикою в розмірі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень, та проценти за прострочення виконання зобовязання по поверненню коштів за договором позики - в сумі 822 (вісімсот двадцять дві) гривні 47 коп., а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) гривні 47 коп., а також сплачений нею судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..

В обґрунтування заявлених вимог покладається на те, що 17 жовтня 2014 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 в усній формі був укладений договір позики, згідно якого відповідачка позичила в неї 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн. на строк до 30 грудня 2014 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачкою розпискою від 17 жовтня 2014 року.

У визначений строк 30 грудня 2014 року, відповідачка позику не повернула, тому основний борг за позикою станом на 28 січня 2015 року становить 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) грн. та проценти в розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп..

Оскільки відповідачка не виконала свої зобовязання, в добровільному порядку відмовляється повернути кошти, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Пояснила суду, що відповідачка згідно написаної розписки отримала 21 420, 00 гривень та зобовязувалась повернути кошти до 30.12.2014 року, однак у визначений термін грошей не повернула.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила суду, що грошей у позивачки не позичала, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог.

За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений 17 жовтня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт передачі грошей ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оформлено розпискою від 17 жовтня 2014 року, власноручно написаною відповідачкою, яка складена у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що двоє і розписались.

Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику.

У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У розписці від 17.10.2014 року зазначено, що відповідачка ОСОБА_2 зобовязується повернути позивачці ОСОБА_1 кошти в сумі 21 420, 00 гривень до 30.12.2014 року, однак у встановлений термін відповідачка коштів не повернула.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З розрахунку процентів, який міститься в позовній заяві вбачається, що заборгованість по процентам за несплату позики ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у відповідності до облікової ставки НБУ на вищезазначений період складає 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп..

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що відповідачка ОСОБА_2 справді позичила гроші у ОСОБА_1 про що власноручно написала розписку. Свої дії пояснила тим, що в неї особисті проблеми, а гроші вона поверне до 30.12.2014 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд з критикою відноситься до заперечення відповідача про те, що вона вказану в розписці суму грошей не позичала, що розписка була написана під примусом, оскільки відповідачка не оскаржувала договір позики, кримінальне провадження за заявою відповідачки ОСОБА_2 закрито через встановлену відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 26.11.2016 року, копія якої наявна в матеріалах справи, а отже на час розгляду справи вказаний договір позики є дійсним, а позивачем ОСОБА_1 у свою чергу подано суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що відповідачка по справі, ОСОБА_6 дійсно позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень 00 коп. і зобовязувалась їх повернути до 30 грудня 2014 року, однак у встановлений строк не повернула коштів, внаслідок чого у неї наявна заборгованість перед позивачкою в сумі 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) грн. та 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп. - заборгованість по процентам, що разом складає 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві ) грн. 47 коп..

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі вище наведеного, врахувавши те, що відповідач ОСОБА_6 дійсно отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн., пропустивши строк виконання зобовязань згідно боргової розписки, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому з відповідачки ОСОБА_6 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн.. та проценти у розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) гривні 47 коп., а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) грн. 47 копійок.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір, який та сплатила при подачі позову до суду, а саме 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2015 року.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК україни, ст. ст. 526, 530, 612, 1046, 1047, 1048 , 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 Мар`яни Василівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму заборгованості за позикою в сумі 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) гривень 00 копійок та проценти в сумі 822 (вісімсот двадцять дві) гривні 47 копійок, а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) гривень 47 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 Мар`яни Василівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7