Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі - Бридня О.Л.,

позивача (за основним позовом) ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача (за основним позовом) ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право властості. Обґрунтовувала позовні вимоги тим, що з 2003 року проживала з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі, з 24.11.2006р. по 04.09.2013 р. в зареєстрованому шлюбі. За час спільного життя набули певне нерухоме та рухоме майно. Просила визнати спільною сумісною власністю: квартиру АДРЕСА_1, прибудову до квартири, гараж загальною вартістю 200 000 грн., майно, яке знаходиться в квартирі, а саме: проведене і приєднане газове опалення - 15000 грн; вісім пластикових вікон - 10000 грн; нова покрівля на будинку -10000 грн; обшивку сайдингом - 10000 грн; кований паркан і ворота на подвір'ї - 10000грн; дворову плитку -15 000; обшивку стін і стелі квартири гіпсокартоном - 15000 грн; плітку у ванній та кухні - 8000 грн; камін - 5000 грн.; душову кабіну - 5 000 грн; унітаз - 5000 грн.; ролети на гараж - 10 000 грн.; четверо кімнатних дверей в квартирі - 6000 грн.; вхідні пластикові двері - 5000 грн.; теплу підлогу і ламінат в квартирі - 5000 грн.; комп'ютер -10000 грн. А також легковий автомобіль RENAULT MEGANE SCENIK, державний номер НОМЕР_1 - 170000 грн. Просила поділити в натурі між ними все майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, взявши до уваги інтереси дітей та інші обставини, що мають істотне значення, відступивши від засади рівності часток, збільшивши її частку до 67% у зв'язку з тим, що з нею проживає четверо дітей, троє з яких малолітні, а саме: виділити ОСОБА_3 легковий автомобіль RENAULT MEGANE SCENIK, державний номер НОМЕР_1, гараж, ролети, комп'ютер, а їй квартиру АДРЕСА_2 із всім обладнанням і інвентарем в ній, прибудову до квартири, з виділом відповідної земельної ділянки для їхнього обслуговування і користування. Вразі присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно - зобов'язати відповідача ОСОБА_3 попередньо внести всю відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

27 січня 2016 року відповідач ОСОБА_3 надав суду зустрічну позовну заяву в якій також просив поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати спільною сумісною власності подружжя бойлер - 3000 грн., стінку - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн., вартість ремонту в квартирі АДРЕСА_3 загальною вартістю 20500 грн. Визнати за ним право власності на ? частину майна, виділивши йому бойлер та холодильник на суму 7000 грн., інше майно залишити ОСОБА_1 та стягнути з неї різницю в долях в сумі 12500,00 гривень, та судові витрати.

28 грудня 2016року та 28 березня 2017року відповідач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з позивача ? частину сплаченого ним боргового зобов'язання по кредитному договору № 014/11-134/82/157811 від 27.03.2008року в період з 01.06.2011року по 31.12.2016року у сумі 39 999,29грн., оскільки кошти брались під заставу його квартири, для погашення боргових зобов'язань в період шлюбу у нього та відповідача.

04 травня 2016 року відповідач уточнив позовні вимоги та просить виключити з переліку спільної сумісної власності автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1 та визнати за право особистої приватної власності на автомобіль вказаний автомобіль.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 допитані у судовому первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 допитані у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, просили задовольнити зустрічний позов.

Третя особа представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає що первісний позов є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає, а вимоги зустрічного позову належить підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 24 листопада 2006 року, виконкомом Ольгинської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, актовий запис № 27.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області № 221/3848/13-ц від 04 вересня 2013року, шлюб між сторонами розірвано та зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2011 року (а.с.170, т.1).

Відповідно свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого державною нотаріальною конторою 24 травня 2005року, зареєстрованого у Волноваському БТІ 05 травня 2006року, номер запису:12, реєстраційний номер 10647889 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.140-141, т.1)

Позивач ОСОБА_1 просить визнати квартиру АДРЕСА_1, Волноваського району, Донецької області, разом з прибудовою до неї та гаражем спільною сумісною власністю сторін, але як встановлено в судовому засіданні вищевказана квартира отримана ОСОБА_3 в спадщину, а прибудова до неї та гараж побудовані на момент коли шлюбно - сімейні стосунки між стронами були припинені в 2013 році, на теперішній час вони не узаконені, не з'ясована їх готовність к експлуатації, тому суд не може визнати їх спільною сумісною власністю сторін.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 на майно, яке знаходиться в вищевказаній квартирі та визнання його спільною сумісною власністю строні, а саме: проведене і приєднане газове опалення - 15000 грн; вісім пластикових вікон - 10000 грн; нова покрівля на будинку -10000 грн; обшивку сайдингом - 10000 грн; кований паркан і ворота на подвір'ї - 10000грн; дворову плитку -15 000; обшивку стін і стелі квартири гіпсокартоном - 15000 грн; плітку у ванній та кухні - 8000 грн; камін - 5000 грн.; душову кабіну - 5 000 грн; унітаз - 5000 грн.; ролети на гараж - 10 000 грн.; четверо кімнатних дверей в квартирі - 6000 грн.; вхідні пластикові двері - 5000 грн.; теплу підлогу і ламінат в квартирі - 5000 грн.; комп'ютер -10000 грн., то у судовому засіданні не встановлено наявність даного майна в квартирі, його приналежність в період сумісного проживання. Позивачем не вказано коли майно було прибдано та чи існує воно взалі на момент розгляду справи. Позивач не заявила клопотання про проведення судово - будівельної експертизи на предмет встановлення вказаного об'єму робіт та використаних в даних роботах матеріалів, а також вартість виконаних робіт та матеріалів на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Тому на вище вказане майно за позивачем ОСОБА_1 не може бути визнане право приватної власності у ? частині, оскільки дані об'єкти не були узаконені, позивачем не ставиться питання про зупинення права власності ОСОБА_3 на квартиру, оскільки він її отримав у спадок.

Позивач ОСОБА_1 просить поділити в натурі між стронами все майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, взявши до уваги інтереси дітей та інші оставини, що мають істотне значення, відступивши від засади рівності часток, збільшивши частку ОСОБА_1 до 67% у зв'язку з тим, що з нею проживає четверо дітей, троє з яких малолітні. Дані вимоги не обґрунтовані, оскільки не було грошової оцінки майна, не з'ясовано равіність долей, відсутні дані, що майно вказане в квартирі існує. Гараж та прибудова були побудовані на момент розірвання сімейно -шлюбних стосунків та не були узаконені. Що стосується відступу від равенства долей, то позивачем не вказано саме які обставини, і чому суд повинен відступити від равенства долей, оскільки відповідач ОСОБА_3 працював, а позивач ОСОБА_1 ні.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст. 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Тому позовних вимоги позивача ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності варто відмовити за безпідставністю, оскільки у матеріалах справи відомості щодо придбання сторонами під час шлюбу будь-якого майна взагалі відсутні, а тому зробити висновок про час його придбання, вартість та наявність підстав для поділу суд можливості не має.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1 його власником є ОСОБА_3 (.а.с.47, т.2).

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1 було куплено ОСОБА_3 04 вересня 2011року. Шлюбні відносини між сторонами, як встановлено в рішенні Волноваського районного суду від 04 вересня 2013року, були припинені з червня 2011 року, тому автомобільм RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Крім того із довідки про доходи працював у сім'ї одни ОСОБА_3, оплата комунальних платежів, харчування, одежа було тільки за його доходи, на момент прибдання автомобіля, сторони сумісно не проживали, що підтверджується рішенням суду.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати спільною сумісною власності подружжя бойлер - 3000 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки немає даних хто придбав його. У судовому засіданні встановлено, що стінка вартістю - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн. були куплені за гроші матері позивача, даний факт встановлений у судовому засіданні, визнаний стронами та не підлягає доказуванню. ОСОБА_1 вказала, що вищевказане майно було в розпорядженні сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3, але джерелом за чиї кошти воно було куплено були гроші її матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою тощо) самостійного заробітку (доходу).

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що стінка вартістю - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн. є спільною сумісною власністю сторін, яке необхідно поділити в равних долях по ? частині кожному, або присудити одному, а другому конпенсувати їх вартість. Оскільки вказане майно знаходиться у ОСОБА_1, тому суд стягує на користь ОСОБА_3 половину його вартості. ( 6000+4500+2500+5000=18000/2=9000).

ОСОБА_3 просить суд стягнути вартість ремонту в квартирі АДРЕСА_3 у сумі 20500 грн., але квартира належить матері його колишньої дружині, договору на дозвіл на ремонт її квартири власниця не давала, тому у цій частині варто відмовити.

Згідно іпотечного договору № 014/11-134/82/157811 від 27 березня 2008року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 60000грн. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого державною нотаріальною конторою 24 травня 2005року, зареєстрованого у Волноваському БТІ 05 травня 2006року, номер запису:12, реєстраційний номер 10647889 (а.с.140-144, т.1)

Із пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що гроші брались у кредит на сімейні нуджи, ОСОБА_1 не заперечувала, що погашав кредит тільки ОСОБА_3 Відповідно до інформації з банку кредит дійсно погашався ОСОБА_3 з 01.06.2011року по 31.12.2016року і уплачена сума становить 73998,52грн.( а.с. 2-5, т.2)

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Зазначені обставини відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55ц13, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

Оскільки у гроші були взяті у кредит в період спільного проживання сторін, саме на сімейні потреби, в інтересах сім'ї, що підтверджують сторони, то розглядаючи питання щодо розподілу між сторонами боргових зобов'язань, судом встановлено, що після припинення шлюбно - сімейних стосунків ОСОБА_3 в період з 01.06.2011року по 31.12.2016року було сплачено 73 998,52грн. Ця сума складається з основного кредиту у сумі 37552,44грн. та процентів за використання кредитними коштами у сумі 36446,08грн., тому варто стягнути з ОСОБА_1 в рахунок боргових зобоязань 39 999,29грн.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні первісного та часткового задоволення зустрічного, то розподіл судових витрат між сторонами слід ухвалити на підставі ст.88 ЦПК України. Позивач ОСОБА_1 про подачі первісного позову сплатила 243,60грн. судового збору, має на утриманні чотирьох дітей: троє з яких малолітні, тому на підставі підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» її слід звільнити від спати судового збору.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа мала б сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. ОСОБА_3 сплатив судовий збір у сумі 551,20грн., оскільки за ним визнано право власності на автомобіль вартістю 100000грн., то з нього слід стягнути на корсить держави 448,80грн. судового збору. ( 1000-551,20=448,80грн.)

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 118, 119, 209-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 62, 67, 68, 69, 70, 71 СК України, суд

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,- відмовити за безпідставністю.

Зустрічну повну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,- задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю сторін: меблі «Стінка», набір м'яких меблів, телевізор, холодильник.

Визнати право власності по ? частині на майно: меблі «Стінка» вартістю 6000грн., набір м'яких меблів вартістю 4500грн., телевізор вартістю 2500грн., холодильник вартістю 5000грн., за ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість ? частини майна: меблів «Стінка», набору м'яких меблів, телевізора, холодильника у сумі 9000грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ? частину сплаченого ОСОБА_3 боргового зобов'язання по кредитному договору № 014/11-134/82/157811 від 27.03.2008року в період з 01.06.2011року по 31.12.2016року у сумі 39 999,29грн.

Виключити з переліку спільної сумісної власності автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак НОМЕР_1.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 448,80грн. судового збору.

Повний текст складено 31 серпня 2017року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя

Волноваського районного суду

Донецької області Є.І. Мохов