Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Івашко О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 15.03.2011 року отримав кредитну картку з лімітом кредитування у розмірі 13000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 16308 грн. 69 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 16308 грн. 69 коп. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечують, зокрема просять застосувати строки позовної давності і відмовити в позові.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2011 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, шляхом заповнення заяви (анкети) на оформлення кредитної картки, за яким відповідач отримала кредитну картку з лімітом кредитування 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.10, 12-22)

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначає в позовній заяві позивач, що протягом дії договору, відповідачем порушено договірні зобов'язання, оскільки суму кредиту та відсотки, за користування кредитними коштами відповідач не сплачувала, у зв'язку з чим станом на 31.07.2016 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 16308 грн. 69 коп., яка включає: заборгованість за кредитом в розмірі 4612 грн. 83 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10443 грн. 07 коп., штрафи в сумі 1252 грн. 79 коп. (а.с.5-8)

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку.

Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №7 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5» роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року «за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту останнього платежу відповідача за кредитом - 18.09.2012 року, а трирічний строк позовної давності сплив 19 вересня 2015 року. З позовом до суду позивач звернувся лише 28.09. 2016 року.

Отже, у суду є підстави відмовити у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 257, 258, 261, 526, 611, 625, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №7 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. О. Яровенко