Провадження № 2/161/266/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2017 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді - Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що 23 травня 2016 року між нею та відповідачем у справі ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким нею було надано в позику відповідачу кошти в розмірі 800,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязалась повернути ці кошти до 01 вересня 2016 року. Укладення договору позики та передача нею коштів стверджується письмовою розпискою, складеною та власноручно написаною ОСОБА_2 , 23 травня 2016 року, при отриманні останньою від неї коштів. ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала, на даний час кошти їй не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання .Оскільки відповідач користується її коштами з 01 вересня 2016 року по даний час, то, у звязку з порушенням строків повернення коштів, на її думку, за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором позики, повинна сплатити в її користь 5,59 грн. (п'ять грн. 59 коп.) трьох процентів річних, 36,32 грн. (тридцять шість грн. 32 коп.) інфляційних нарахувань, а також 800,00 грн. (вісімсот грн., 00 коп.) штрафу.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 в її користь заборгованість в розмірі 1641,91 грн. (одна тисяча шістсот сорок одна грн. 91 коп.), в тому числі: 800,00 грн. (вісімсот грн., 00 коп.) суми позики, 5,59 грн. (п'ять грн. 59 коп.) трьох процентів річних, 36,32 грн. (тридцять шість грн. 32 коп.) інфляційних нарахувань та 800,00 грн. (вісімсот грн., 00 коп.) штрафу, а також стягнути з відповідача в її користь понесені по справі судові витрати, зокрема: судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот грн. 00 коп.).

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю в частині стягнення боргу за договором позики, не підтримує позовні вимоги про стягнення правової допомоги адвоката. Крім того, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 23 травня 2016 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1

кошти в розмірі 800,00 грн., та зобовязалась повернути їх до 01 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вищевказаної домовленості між сторонами, та укладення договору позики, відповідачем ОСОБА_2 була написана та власноручно підписана позивачу ОСОБА_1 розписка.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно вимоги про повернення боргу відповідач зобовязалась повернути позивачу отриману позику до 01 вересня 2016 року.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що незважаючи на вищенаведене, відповідач кошти до даного часу за договором позики не повернула позивачу, таким чином, умови договору не виконала.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач, станом на день розгляду справи, свої зобов'язання за договором позики, в обумовлений сторонами термін, не виконала, а отже зобов'язана повернути позивачу, згідно наданого ним суду розрахунку, борг за договором позики в сумі 1641,91 грн. (одна тисяча шістсот сорок одна грн. 91 коп.), з них: 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.) суми позики, 5,59 грн. (п'ять грн. 59 коп.) трьох відсотків річних, 36,32 грн. (тридцять шість грн. 32 коп.) інфляційних нарахувань , 800,00 грн. (вісімсот грн., 00 коп.) штрафу.

Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за договором позики, складений позивачем, за період з 01 вересня 2016 року по 25 листопада 2016 року, та перевірений судом в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання не зявилась, доводів про неукладення між нею і позивачем договору позики, або повернення коштів за ним позивачу, суду не надала.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача в користь позивача, за прострочення виконання зобовязання за договором позики становить 1641,91 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Оскільки рішення постановлено на користь позивача, тому його вимога щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат також підлягає до задоволення .

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 599, 1046-1047 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, яка проживає за адресою: 43000, АДРЕСА_1, м. Луцьк, Волинська область, в користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою : 45623, вул. Богдана Хмельницького, буд. №10А, с. Тарасове, Луцький район, Волинська область, грошові кошти в сумі 1641,91 грн. (одна тисяча шістсот сорок одна грн. 91 коп.), з них: 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.) суми позики, 5,59 грн. (п'ять грн. 59 коп.) трьох відсотків річних, 36,32 грн. (тридцять шість грн. 32 коп.) інфляційних нарахувань , 800,00 грн. (вісімсот грн., 00 коп.) штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок) судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта