Провадження № 2/760/7048/16
23 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Швидченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, -
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29.05.2015 року з вини відповідачів відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_2, законним представником якого є ОСОБА_1.
Крім матеріальної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 3000,00 гривень, і яка полягає у моральних стражданнях та душевних хвилюваннях, яких позивач зазнав в зв'язку з пошкодженням його майна.
В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є співвласниками в рівних долях кватири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 20.02.2008 року (а.с.9).
Відповідно до рішення № 1300 Солом'янської районної в м. Києві адміністрації від 06.07.2007, законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено ОСОБА_1.
29.05.2015 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1.
Згідно Акту від 04.06.2015 року затвердженого начальником ЖЕД № 906 ОСОБА_9 від 08.06.2015 року, за підписом складу комісії головного інженера ОСОБА_10, голови комісії, майстра технічної дільниці ОСОБА_11, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_12, слюсаря-сантехніка ОСОБА_13 вбачається, що була обстежена квартира АДРЕСА_2 на предмет залиття з вище розташованої квартири №97, згідно звернення. Під час обстеження квартири площею 62,36 м. кв. в зону залиття потрапили:
-коридор: стіна (шпалери) 3,0 м. кв.;
-кімната: стеля (фарба) 2,5 м. кв., стіна (шпалери) 3,0 м. кв.;
-кімната: стіна (фактурна штукатурка) 4,0 м. кв.;
-кімната: стіна (шпалери) 10,0 м. кв.
Причиною залиття став прорив гнучкої підводки холодної води в туалеті невідомого виробника в квартирі № 97, яку мешканець придбав самостійно.
Згідно даного акту вбачається, що залиття виникло з вини мешканців квартири № 97, внаслідок недбалого відношення при користуванні сантехнічним обладнанням (а.с.7).
Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.
З огляду на те, що причиною залиття квартири позивачів став прорив гнучкої підводки холодної води в туалеті , тобто у квартирі відповідачів, суд вважає, що вина відповідачів у залитті 29.05.2015 року встановлена, а тому відповідачі в силу закону мають нести відповідальність ь за спричинену шкоду.
Доказів того, що залиття квартири позивача відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідачів, суду не надано.
Положеннями ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття 29.05.2015 року, оскільки вина відповідача у залитті підтверджена матеріалами справи.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Досліджуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем надано беззаперечні докази підтвердження наявності вини відповідачів у залитті яке сталося 29.05.2017, доведено, що саме через прорив гнучкої підводки холодної води, яку мешканці придбали самостійно, було спричиненою шкодою позивачу.
Оцінивши Кошторис від 05.08.2015 року за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу при визначенні розміру матеріальної шкоди.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Суд вважає, що внаслідок залиття квартири, позивачі зазнали моральних страждань.
А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі по 1000,00 грн.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Оскільки позивачі є власниками по ? частини квартири, тому вони мають право вимоги на відшкодування шкоди відповідно до своєї частки у праві власності.
Разом з цим, оскільки відповідачам квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності в рівних частках то підстави для стягнення шкоди в солідарному порядку відсутні.
З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Суд вважає, що з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 360, 1166,1167 ЦК України, ст. 151 ЖК України, ст.ст.3, 4, 10-11, 57-60, 61, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.
Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 8979, 05 грн., моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн.
Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в рівних часках на користь ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 8979, 05 грн., моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Букіна