Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2094/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Забуранний Р. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.11.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М, Кіселика С.А.,

секретар Бодопрост М.М.,

за участю представників сторін, розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Аграрник-2007» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року у справі за позовом приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве» до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Аграрник-2007» про визнання договору оренди землі недійсним.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року Приватне підприємство «Агрофірма «Панчеве» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Аграрник-2007» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позову зазначало, що 11 вересня 2003 року між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 10 років. Після закінчення строку дії договору ОСОБА_3 не вчинив жодних дій щодо укладення з позивачем на його пропозицію додаткової угоди та її нотаріального посвідчення. Пізніше позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 уклав договір оренди землі від 07 жовтня 2013 року з Фермерським господарством «Босько А.Б.», чим порушив його переважне право орендаря.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2017 року, позов ПП «Агрофірма «Панчеве» задоволено, визнано недійсним договір оренди землі, укладений 07 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ФГ «Босько А.Б.», визнано поновленим договір оренди землі, укладений 11 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Панчеве».

Проте, не зважаючи на це судове рішення, на визнання договору оренди землі недійсним, 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3, та ФГ «Босько А.Б.» укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 07 жовтня 2013 року і 20 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та спорідненим з ФГ «Босько А.Б» Фермерським господарством «Аграрник-2007» укладено договір оренди землі тієї ж земельної ділянки, який зареєстровано 20 квітня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису 20103239.

Посилаючись на те, що укладанням цього договору оренди землі порушено право ПП Агрофірма «Панчеве» на користування орендованою земельною ділянкою на підставі поновленого договору оренди, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 20 квітня 2017 року між ОСОБА_3, та ФГ «Аграрник-2007» (а.с.3-4).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 20 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Аграрник-2007», розподілено судові витрати. (а.с. 111-112).

В апеляційній скарзі на рішення суду Атласова І.Ю., яка діє в інтересах ФГ «Аграрник-2007», просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року позов ПП «Агрофірма «Панчеве» задоволено частково. Суд визнав договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3, та ФГ «Босько А.Б.» недійсним, визнав поновленим договір оренди землі між ОСОБА_3 та ПП Агрофірма «Панчеве», проте у визнанні укладеною додаткової угоди між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Панчеве» відмовлено, оскільки не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору - орендної плати та можливості передавати право оренди земельної ділянки до статутного фонду або в заставу.Отже договір визнано поновленим, але не укладеним. Оскільки додаткову угоду позивач з ОСОБА_3 не уклали, то ОСОБА_3, як власник земельної ділянки мав право укласти договір оренди з іншою особою, тому права позивача не порушені ( а.с.117-120).

В судовому засіданні апеляційної інстанції Атласова І.Ю., яка є представником відповідачів - ОСОБА_3 та ФГ «Аграрник-2007», підтримала доводи апеляційної скраги, а представник позивача Головатюк С.А. заперечив проти цих доводів і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2017 року, визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Босько А.Б.», визнано поновленим договір оренди землі, укладений 11 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Панчеве».

За таких обставин право на поновлення договору оренди, укладеного ОСОБА_3 з ПП «Агрофірма «Панчеве» встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Проте, всупереч рішенню суду, порушуючи обов'язки орендодавця, 19 квітня 2017 року ОСОБА_3 та ФГ «Босько А.Б.» розірвали визнаний судом недійсним договір оренди землі від 07 жовтня 2013 року та 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 уклав з ФГ Аграрник-2007» в особі голови - Босько А.В., новий договір оренди цієї ж земельної ділянки строком на 10 років, та в цей же день здійснено державну реєстрацію цього права оренди.

Відповідно до змісту частин 1 - 3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на засадах, передбачених ст. 3 ЦК України, зокрема, на засадах судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Зміст оспорюваного договору від 20 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Аграрник-2007» свідчить, що ПП «Агрофірма «Панчеве» не є стороною вказаного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його право на використання спірної земельної ділянки на підставі поновленого договору оренди землі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що на час укладання оспорюваного договору оренди, право оренди земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_3, належало ПП «Агрофірма «Панчеве» згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року, тому ОСОБА_3 не мав права повторно передавати цю земельну ділянку в оренду.

Позивач, як орендар земельної ділянки, переважне право якого на поновлення договору оренди землі на новий строк підтверджене судовим рішенням, має право на оспорювання цього договору.

Такий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1282цс16, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання відповідно до ст.ст.203-215 ЦК України оспорюваного договору оренди землі недійсним, не спростовують, оскільки зводяться до оцінки рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року, яке набрало законної сили та яке підлягає обов'язковому виконанню.

Не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про те, що відмова в позові ПП «Агрофірма «Панчеве» про визнання укладеною додаткової угоди з ОСОБА_3 свідчить про право власника укласти договір оренди з іншим орендарем.

Згідно роз'яснень в абз.6 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2011 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору.

Рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано договір оренди землі поновленим, отже відповідно до закону цей договір оренди землі є поновленим на новий строк, передбачений цим договором.

Згідно із с.3 ст.61 ЦПК УКраїни обставини, встановлені, зокрема судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи є твердження апеляційної скарги про те, що речові права позивача не порушені.

Внаслідок укладання ОСОБА_3 з ФГ "Аграрник-2007" договору оренди, порушено право позивача на використання у господарській діяльності орендованої у ОСОБА_3 земельної ділянки на підставі продовженого на новий строк договору оренди від 11 вересня 2003 року, на реалізацію свого речового права оренди землі.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Атласової Ірини Юріївни, яка діє в інтересах Фермерського господарства «Аграрник-2007» відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.АМ.Авраменко

С.А.Кіселик