Номер провадження: 22-ц/785/6559/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України відбувся брифінг народного депутата України ОСОБА_5, під час якого відповідач зазначив наступне: «в 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момента на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу Вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это ОСОБА_8, который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы сморим в это, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могут тоже взорваться как в нас мы сей час видим в Мукачево…». Окрім цієї негативної інформації, відповідач також зазначив наступне: «И я хочу сказать о том, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, в Луганскую народную республику, на фирмы ОСОБА_7 и ОСОБА_8, которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора, всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы». Зазначену інформацію, озвучену відповідачем на брифінгу, було доведено до відома широкого кола журналістів та громадськості.

Крім того, 15.10.2015 року відповідач під час мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України зазначив: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, которой владельцы ОСОБА_8 и ОСОБА_7, которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций». Після проведення цього мітингу, у ряді ЗМІ було опубліковано слова ОСОБА_4, який зазначив: «Ринок, захоплений в рейдерський спосіб через мережу «смотрящіх», досі стало забезпечує «сім'ю» фінансами і також фінансує сепаратизм».

Зазначену інформацію було повідомлено невизначеному колу осіб, які були там присутні, а також поширено в ЗМІ у мережі Інтернет (у відповідних публікаціях від 15.10.2015 року), з-поміж яких: УНІАН, інтернет-видання ГЛАВКОМ, інтернет-видання Цензор.НЕТ, інтернет-видання «Лівий берег».

Представник позивача просив визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем під час брифінгу народного депутата України ОСОБА_5, 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України, а також інформацію, розповсюджену 15.10.2015 року на мітингу біля будівлі Генеральної прокуратури України; зобов'язати відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію; зобов'язати відповідача у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили спростувати зазначену недостовірну інформацію у спосіб, наближений до способу поширення, а саме шляхом розміщення у відеохостингу Ютюб відео відповідного змісту, опублікуванням у державному друкованому ЗМІ «Голос України» та в інтернет-виданнях УНІАН, ГЛАВКОМ, Цензор.НЕТ, «Лівий берег» статті відповідного змісту під заголовком «Спростування», а також шляхом ініціювання та проведення біля будівлі Генеральної прокуратури України мирного зібрання, під час якого публічно проголосити, що озвучена ним 15.10.2015 року інформація є недостовірною та не відповідає дійсності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року позов було задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, озвучену 15.07.2015 року ОСОБА_4 під час брифінгу народного депутата України ОСОБА_5 у приміщенні Верховної Ради України, наступного змісту: «В 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного ОСОБА_6 ОСОБА_7, на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момент на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это ОСОБА_8, который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы смотрим в этом, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могу тоже взорваться как в нас мы сейчас видим в Мукачево…», а також інформацію наступного змісту: « И я хочу сказать о тому, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, на фирмы ОСОБА_7 и ОСОБА_8, которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы».

Зобов'язано ОСОБА_4 у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію, озвучену 15.07.2010 року на брифінгу народного депутата ОСОБА_5 шляхом: 1) звернення, замовлення та оплату публікацій у державному друкованому засобу масової інформації «Голос України», інтернет-виданнях: «УНІАН», «Главком», «Цензор.НЕТ», «Лівий берег», 2) розміщення у відеохостингу (на сайті) Ютуб (https://www.youtube.com), відеозвернення, зазначивши, як в публікаціях, так й в відео зверненні, що: «Інформація, озвучена мною на брифінгу народного депутата України ОСОБА_5 15 липня 2015 року у приміщенні Верховної Ради України, а саме: «В 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момент на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это ОСОБА_8, который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы смотрим в этом, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могу тоже взорваться как в нас мы сейчас видим в Мукачево…» «И я хочу сказать о тому, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, в Луганскую народную республику, на фирмы ОСОБА_7 и ОСОБА_8, которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора, всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы» є недостовірною та не відповідає дійсності».

Визнано недостовірною інформацію, озвучену ОСОБА_4 15.10.2015 року біля будівлі Генеральної прокуратури України, а саме інформацію наступного змісту: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, которой владельцы ОСОБА_8 и ОСОБА_7, которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций».

Зобов'язано ОСОБА_4 у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили спростувати інформацію, розповсюджену 15.10.2015 року біля будівлі Генеральної прокуратури України шляхом ініціювання та проведення біля будівлі Генеральної прокуратури України мирного зібрання, під час якого публічно проголосити наступне: «Інформацію, озвучена 15.10.2015 року біля будівлі Генеральної прокуратури України м. Київ, вул. Різницька, 13/15, а саме: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, который владельцы ОСОБА_8 и ОСОБА_7, которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций» є недостовірною та не відповідає дійсності».

В задоволенні позовної заяви в частині визнання недостовірною та спростування інформації: «Ринок, захоплений в рейдерський спосіб через мережу «смотрящих», досі стало забезпечує «сім'ю» фінансами і також фінансує сепаратизм» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.06.2017 року було задоволено апеляційну скаргу Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України скасовано, у задоволенні позову в цей частині відмовлено.

17.07.2017 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року. В скарзі ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4

Отже, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року переглядається апеляційним судом в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 15.07.2015 року у приміщенні Верховної Ради України відбувся брифінг народного депутата України ОСОБА_5, під час якого ОСОБА_4 зазначив наступне: «в 10-м году, когда зашла группа бывшего депутата Верховного ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рынке начались все теневые схемы и по сегодняшний день. На рынок зашло ОПГ под видом Запорожской Сечи, более 100 человек зашли в данный момента на рынок, неизвестно с оружием, вот они сейчас. Покажу Вам фотографию, вот это мы делаем, как говорится, скрытой камерой фотографии для усиления смотрящего по Одесской области это ОСОБА_8, который находится, в данный момент его люди в Запорожье. Поэтому мы сморим в это, что это контрабанда, эти теневые схемы, они могут тоже взорваться как в нас мы сей час видим в Мукачево…».

Також, на цьому брифінгу відповідач зазначив наступне: «И я хочу сказать о том, что в 14-м году было перечислено 23 миллиона гривен в народную республику, в Луганскую народную республику, на фирмы ОСОБА_7 и ОСОБА_8, которые есть засновниками этой фирмы. Квитанции, документы, договора, всё оно есть. Они были предоставлены в прокуратуру и все службы».

Крім того, під час мітингу, який відбувався 15.10.2015 року біля будівлі Генеральної прокуратури України зазначив: «Есть договор, заключенный 7-м километром с Вуглеперерабатывающей компанией, которой владельцы ОСОБА_8 и ОСОБА_7, которые находятся в ЛНР, куда были перечислены в 14-м году 23 миллиона гривен на покупку каких-то акций».

Факт поширення вказаної інформації ОСОБА_4 за зазначених вище обставин підтверджується відеозаписом цього брифінгу на компакт-диску, що міститься в матеріалах справи. Цей відеозапис брифінгу було розміщено на відеохостингу «Ютюб».

Таким чином, повідомлену ОСОБА_4 інформацію 15.07.2015 року та 15.10.2015 року було доведено до відома широкого кола осіб, та наразі ця інформація знаходиться в загальнодоступній мережі Інтернет.

Вирішуючи питання, чи є поширена інформація такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, судова колегія виходить з наступного.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (п. 4 постанови Пленуму Верхового Суду України №1 від 27.02.2009 року).

Згідно з листом директора Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, проф. ОСОБА_11 № 044/1140-26 від 12.01.2016 року, слово «смотрящий» належить до кримінального лексикону, в багатьох сучасних контекстах вживається з образно-конотативною негоцією і в таких контекстах не позбавлене негативної інформативності.

Відповідно до висновку лінгвістичної експертизи державної науково-дослідної установи «Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні» НАН України, у першому значенні слово «смотрящий» позначає особу, яка вчинила злочин, визнана судом правопорушником і, відбуваючи покарання, стежить за дотриманням порядку серед ув'язнених осіб у місцях позбавлення волі.

У другому значенні слово «смотрящий» позначає особу, яка не є засудженим правопорушником і не перебуває в місцях позбавлення волі, але поведінка якої нагадує рід занять того, кого називають словом «смотрящий» у першому значенні. З огляду на це в осіб, до відома яких була доведена згадана інформація, складається враження про причетність особи до світу криміналу. В експертованих матеріалах слово «смотрящий» вжите в таких контекстах, які лишають враження про причетність відповідної особи до діянь, що містять ознаки протиправності. Крім того, зроблено висновок, що у відеозапису брифінгу слово «смотрящий» вжите стосовно ОСОБА_3, у зв'язку з чим цей матеріал містить негативну інформацію.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що негативна інформація, поширена ОСОБА_4, порушує право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації. За своїм характером оспорювана інформація є фактичним твердженням, у зв'язку з чим може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності.

Згідно довідки Управління інформаційного забезпечення МВС України станом на 20.11.2015 року ОСОБА_3 на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Одним з найважливіших демократичних положень, які характеризують правову державу, є презумпція невинуватості особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, що знайшло своє закріплення у Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 2 ст. 6), Конституції України (ст. 62) та галузевому законодавстві. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. За таких умов вжите відносно ОСОБА_12 висловлювання, спрямоване на налаштування суспільної думки на його причетність до діянь, що містять ознаки протиправності, є таким, що не відповідає дійсності, не підтверджується будь-якими фактичними даними.

Крім того, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2015 року, яке набрало законної сили 21.12.2015 року, визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ТОВ «Промтоварний ринок» інформацію, що міститься в статті «Предприниматели требуют от Саакашвили спасти «7 километр», а от депутатов - отменить кассовые аппараты», розміщеній на веб-сайті «ЦЕНЗОР.НЕТ», а саме: «Как ранее сообщалось в СМИ, рынок «7 километр» перечислил 23,5 млн. грн. Луганской фирме, которая находится под влиянием так называемой ЛНР. Под видом покупки акций «Луганской углеобогатительной компании», администрация рынка перечислили средства предприятия на восток Украины. Данную сделку СМИ связывают с фактом финансирования ЛНР группой ОСОБА_7». Судом було встановлено, зокрема, що такий договір не виконувався, оскільки був розірваний, і право власності на акції не змінювалось.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, озвучена ОСОБА_4 під час брифінгу та мітингу інформація про наявність договору, укладеного 7-м кілометром з вуглепереробною компанією, володільці якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_9, які знаходяться в ЛНР, куди були перераховані в 2014 році 23 млн. гривень на покупку акцій, не відповідає дійсності.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_4 про те, що він не є автором оспорюваної інформації та, відповідно, не є належним відповідачем по справі, оскільки ця інформація була оприлюднена раніше в мережі Інтернет (стаття на веб-сайті eizvestia.com від 21.11.2014 року, а також стаття, опублікована 19.12.2014 року Інтернет виданням «ЦЕНЗОР.НЕТ».)

Відповідачами у справах про захист гідності, честі і ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Виходячи зі змісту виступів ОСОБА_4 під час брифінгу та мітингу, при поширенні ним оспорюваної інформації не було зроблено посилання на особу, яка є джерелом цієї інформації, та будь-яке інше джерело отримання чи запозичення цієї інформації, у тому числі посилання на опубліковані матеріали, що зазначені вище.

За таких обставин ОСОБА_4 слід вважати як автором, так і поширювачем оспорюваної інформації. Зазначене узгоджується з ч. 2 ст. 302 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності ; фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування ; фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. За таких умов, за відсутності посилань на офіційні джерела, відповідальність за достовірність поширеної інформації покладається на ОСОБА_4, який перш, ніж доводити її до відома широкого загалу, мав пересвідчитися у її правдивості.

Крім того, в ході судового розгляду справи не було встановлено, що під час брифінгу та мітингу при поширенні відповідної інформації ОСОБА_4 діяв від імені Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України на виконання своїх посадових обов'язків як голова цієї організації та що поширена ним інформація є вираженням волевиявлення очолюваної ним громадської організації.

У зв'язку з цим належним відповідачем по справі є ОСОБА_4 як фізична особа, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Судова колегія не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що межі допустимої критики ОСОБА_3 як публічної особи є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи, оскільки суду не надано відомостей про те, що позивач обіймає державні посади і (або) користується державними ресурсами, є політичним діячем чи відіграє вагому роль у галузі політики, економіки, соціальній сфері тощо, у зв'язку з чим він має підлягати ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики. Зазначене відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За змістом частини четвертої та шостої вказаної статті, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (п.п. 24, 25 постанови Пленуму Верхового Суду України № 1 від 27.02.2009 року).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, озвученої ОСОБА_4 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець