Категорія 20Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Луценка В.В., Марчук В.С.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_4, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США, що еквівалентно 29 396 грн. 74 коп. Заявлені вимоги мотивував тим, що 17 червня 2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 автомобіль Opel Ascona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримавши за його продаж 1100 доларів США, про що було надано розписку. 26 липня 2016 року позивач цей автомобіль продав ОСОБА_5, отримавши від нього грошові кошти у розмірі 1190 доларів США. 27 липня 2016 року на посту дорожньо-патрульної служби в м. Немирів Вінницької області у ОСОБА_5 було вилучено вказаний автомобіль у зв'язку з тим, що на цей транспортний засіб накладено арешт та оголошено в розшук на підставі постанови державного виконавця. Згідно свідоцтва про реєстрацію власником автомобіля є ОСОБА_6 Позивач добровільно повернув ОСОБА_5 отримані за продаж автомобіля кошти, про що надано відповідну розписку.

У зв'язку з тим, що спірний автомобіль є власністю третьої особи і на нього накладено арешт та витребувано для звернення стягнення з метою виконання грошових зобов'язань цієї особи перед стягувачами за виконавчим провадженням, позивач не може повернути цей транспортний засіб відповідачу, тому пославшись на викладені обставини та положення ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, він просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму коштів.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у розписці від 17.06.2016 року зазначено, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 автомобіль Opel Ascona, номерний знак НОМЕР_1, отримавши за нього грошову суму в розмірі 1100 (тисячу сто) доларів США.

Згідно розписки від 26.07.2016 року позивач вказаний автомобіль продав ОСОБА_5 за 1190 доларів США (а.с.6-7).

Відповідно до розписки від 28.07.2016 року позивач повернув ОСОБА_5 отримані ним за продаж автомобіля 1190 доларів США(а.с. 10).

27.07.2016 року на посту ДАІ в місті Немирів Вінницької області у ОСОБА_5 було вилучено вказаний автомобіль у зв'язку з тим, що на нього накладено арешт та оголошено в розшук на підставі постанови державного виконавця, що підтверджується актом 3984 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на зберігання(а.с.8).

Свідок ОСОБА_7, що є матір'ю позивача, пояснила, що 17.06.2016 року у її присутності ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 автомобіль Opel Ascona, номерний знак НОМЕР_1, отримавши за нього грошову суму в розмірі 1100 доларів США. Згодом позивач продав автомобіль, проте виявилось, що на автомобіль накладено арешт, у зв'язку з чим автомобіль було вилучено.

Встановивши вказані обставини, суд з посиланням на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 15, 16, 203, 215, 216, 256, 316, 626, 628, 658 ЦК України дійшов вірного висновку, що надані позивачем розписки не є підтвердженням укладення договорів купівлі-продажу автомобіля, а відтак - про відмову у позові.

Залишаючи рішення суду без змін колегія суддів виходить з такого.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача розписки без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю розписку отримала.

Такий правовий висновок вбачається з постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-688цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин, встановивши, що договір купівлі-продажу вказаного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_6, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про застосування наслідків нікчемного правочину на підставі ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Однак, вказавши вірні підстави для відмови у позові, суд помилково зазначив, що позов крім того не підлягає до задоволення, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом просить суд застосувати наслідки нікчемного правочину, проте доказів того, зокрема судового рішення про визнання провочину нікчемним, суду не надано, крім того позивач не заявив вимоги про визнання нікчемним правочину і в даному позові. Таких висновків суд дійшов не врахувавши наступні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у пп.4,5 його постанови від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Оскільки такі невірні висновки суду не вплинули на правильність ухваленого ним рішення по суті спору, таке рішення суду з огляду на положення ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом, та до переоцінки доказів, однак на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наявність ухвалених у цій справі судових рішень не перешкоджає позивачу з метою захисту порушених прав пред'явити позов до відповідача з інших правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Луценко

В.С. Марчук