АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/356/17 Номер провадження 22-ц/786/1980/17Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Агроекологія» на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства (далі ПП) «Агроекологія», третя особа: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі, про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що у 2002 році між нею та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського р-ну Полтавської обл. У 2008 році ОСОБА_2 довідалася, що договір оренди був продовжений без її відому, так як жодних документів вона не підписувала. Вважала, що договір продовжено на той самий строк, тобто на 6 років, і на тих самих умовах, тому проти нього не заперечувала. У 2016 році відповідач запропонував їй підписати додаткову угоду до договору оренди землі укладеного в 2008 році, враховуючи що договір у 2008 році вона не підписувала, ОСОБА_2 попросила надати їй екземпляр договору. Проте ознайомившись з ним, вона з умовами договору погодитися не може. Зазначила, що укладений без її згоди та з підробленням її підпису.

Просила визнати недійсним договір оренди землі від 17 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Агроекологія» в особі директора ОСОБА_3, зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 01 липня 2008 року за № 55.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПП «Агроекологія», третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі, про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 17 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Агроекологія» в особі директора ОСОБА_3, який зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської РФ ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України» 01 липня 2008 року за №55.

Стягнуто із ПП «Агроекологія» розташованого в с.Михайлики, Шишацького р-ну, Полтавської обл., і.к.24089080 на користь ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

ПП «Агроекологія» оскаржило дане рішення в апеляційному порядку, просило рішення першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не заявилася, до суду надійшла її заява, у якій вона просить розглядати справу без її участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПП «Агроекологія» - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору про оренду землі від 17 січня 2008 року він укладений між ОСОБА_2 та ПП «Агроекологія» в особі директора ОСОБА_3, предметом даного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4,59 га, яка знаходиться на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Даний договір зареєстрований у Зіньківському районному відділі Полтавської РФ ДП «Центру ДЗК при Держкомземі України» 01 липня 2008 року за №55.

Відповідно до п. 8 договору про оренду землі від 17 січня 2008 року він укладений на 25 років.

Згідно висновку експерта № 2029 від 29 листопада 2016 року по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 серпня 2016 року за №0000300 щодо обставин справи зазначено, що 02 серпня 2016 року до Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області надійшла письмова заява від ОСОБА_2, жительки с. Дамаска, Зіньківського р-ну Полтавської обл., із приводу того, що невідома особа підробила її підпис у договорі оренди земельної ділянки від 17 січня 2008 року укладеного із ПП «Агроекологія». У висновку вказано, що підпис у графі «орендодавець», що на зворотній стороні 2 аркуша договору оренди землі від 17 січня 2008 року на імя орендодавця ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (ст..ст. 14, 18, 20 Закону).

Оскільки встановлено, що договір оренди землі, укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, тобто, спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2 він має бути визнаний недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у 2016 році, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

Аналогічна правова позиції міститься в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року по справі 6-48цс15.

Тобто суд першої інстанції вірно не застосував строк позовної давності виходячи з того, що строк позовної давності обчислюється з дня, коли позивач, ОСОБА_2 дізналася або могла дізнатися про порушення свого права власності.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що позивач не надала достатніх і належних доказів того, що вона не підписувала оспорюваний договір є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Разом з тим даною статтею передбачено право, а не обовязок суду вимагати подання оригіналу. Надана позивачем копія висновку експерта від 29 листопада 2016 року не викликає сумнівів, щодо її дійсності, при цьому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності витребувати оригінали даного висновку та не зазначено доводів щодо неясності копії чи її не відповідності оригіналу.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про подання оригіналів доказів відповідно до якого він просить зобовязати позивача надати оригінали всіх доказів, на які посилається позивач в обґрунтування заявленого позову, в тому числі оригінал спірного договору оренди землі, оригінал інформації про доходи позивача з державної податкової служби України, оригінал квитанції про сплату адвокатських послуг та докази сплати адвокатом податків з отриманого від позивача гонорару. Проте, як вбачається з матеріалів справи, висновок експерта від 29 листопада 2016 року був зроблений по кримінальному провадженню, а тому міститься саме в матеріалах кримінального провадження, а не в позивача особисто.

При цьому, згідно з матеріалами справи, клопотання щодо витребування з матеріалів кримінального провадження оригіналу висновку експерта відповідачем не заявлялося, як не заявлялося при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Безпідставними є доводи ПП «Агроекологія» стосовно того, що при проведенні експертизи він був позбавлений можливості надати свої доводи, міркування та докази для проведення дослідження, а також надати на вирішення експерту питання, які мають виключне значення для правильного вирішення спору, оскільки дані посилання самі по собі не ставлять під сумнів висновок експерта, тоді як доказів того, що даний висновок є хибним суду надано не було, самим відповідачем, на спростування вимог позивача та наданих ним доказів, клопотання про проведення почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялося.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем існування договору оренди земельної ділянки, що укладався в 2002 році та не надання оригіналу даного договору не ставлять під сумнів висновок суду першої інстанції тому, що не впливає на підстави задоволення позову та не ставить під сумнів відсутність волевиявлення позивача при укладенні оспорюваного договору.

Доводи ПП «Агроекологія» стосовно того, що позивач підтвердила згоду з умовами укладеного договору від 17 січня 2008 року тим, що укладала додаткові угоди не є підставою для скасування рішення суду виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-2612цс16, ст. 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, вказана стаття презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Таким чином, укладення додаткових угоди, у даному випадку, не може свідчити про схвалення оспорюваного договору, який підписано від імені ОСОБА_2 невідомою особою, яка не мала на те жодних повноважень..

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що дійсність додаткових угод не є предметом позову.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_5