Справа № 451/1052/16 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/679/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року до суду звернувся позивач із заявою, відповідно до вимог якої, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_8, який помер 15.09.2013 року.

В обґрунтування позову покликався на те, що після смерті його батька ОСОБА_8, що мала місце у вересні 2013 року, він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з тих причин, що у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання зави про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8, який помер 15 вересня 2013 року, терміном на 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року оскаржив представник апелянта ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що позивачем не надано суду будь яких доказів того, що у нього були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини і такі обставини є поважними. Відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є передчасним.

Він не був залучений до участі в справі в суді першої інстанції, однак оскільки є потенційним спадкоємцем, вважає, що його право цим рішенням порушено, а відтак оскаржує його в апеляційному порядку.

Просить рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що окрім наданих позивачем письмових обґрунтувань та його усних пояснень у судовому засіданні, ту обставину, що після смерті ОСОБА_8, позивач пропустив встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із поважних причин, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, не довіряти показам яких у суду підстав не має. Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, як причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, судом визнана поважною. А також під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, враховано факт їх визнання відповідачами і таке визнання сторонами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції вважав, що є достатньо підстав визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_8 (а.с.13), відкрилася спадщина, до складу якої увійшло будинковолодіння, що розташоване по вулиці Шевченка,11 у м.Радехів (а.с.18) та, яке відповідно до заповіту (а.с.14) має намір успадкувати позивач ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ч.1 ст.1261 ЦК України першою чергою спадкоємців по закону є діти спадкодавця, або той із подружжя який його пережив та батьки.

В той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилась 15 вересня 2013 року.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із заяви ОСОБА_8 С-О.С. про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 6/2017, заведеної Радехівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_11, спадкоємцями за законом є: син померлого ОСОБА_4 позивач по справі, онуки померлого ОСОБА_2 апелянт по справі та ОСОБА_12, які до участі в справі не залучались, батько яких ОСОБА_13 помер у 2006 році. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась лише дружина спадкодавця, а мати позивача відповідач у справі ОСОБА_5-ОСОБА_14 спадкоємці, в тому числі позивач і апелянт, у визначний законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернулись. Відповідач ОСОБА_7, яка є онукою спадкодавця та дочкою позивача не є спадкоємцем першої черги, чи спадкоємцем за заповітом. А відтак, судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 (а.с.14) дійсно не скористався своїм правом на отримання спадщини, після смерті останнього і у визначений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, як вбачається з матеріалів справи, і на що у рішенні посилається суд першої інстанції, відповідач ОСОБА_5-О.С., яка є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця, визнає право позивача на спадкування. Відповідач ОСОБА_7 не відноситься до числа спадкоємців першої черги, чи спадкоємців за заповітом, тому її згоди на прийняття спадщини позивачем не потрібно. Тобто спору між сторонами немає. Таким чином встановлено, що право позивача не порушено і не підлягає судовому захисту, оскільки за приписами ч.2 ст.1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Отже існує позасудовий порядок оформлення спадкових прав позивача, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи, і враховуючи наведене, оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, за вірно встановлених обставин допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, ч.2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_15