АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/505/17 Номер провадження 22-ц/786/2065/17Головуючий у 1-й інстанції Федорак Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначав, що він є власником житлового будинку № 21 по вул. Гагаріна в с. Короваї Гребінківського району Полтавської області У даному будинку зареєстровані: колишня його дружина - ОСОБА_3, син дружини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 син позивача. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. Сина, ОСОБА_4, залишено проживати з матірю ОСОБА_3 Таким чином, відповідачі більше не є членами сімї власника, протягом 2015-2017 років спірним житловим будинком не користувалися, повністю припинили виконувати обовязки члена сімї повязані з утриманням, оплатою комунальних послуг, відтак позивач просив визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком № 21 по вул. Гагаріна в с. Короваї Гребінківського району Полтавської області.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким в даній частині позову його вимоги задовольнити, оскільки вважає, що суд не в повній мірі взяв до уваги всі обєктивні дані, доводи та докази, що були фактично дослідженні в судовому засіданні, але не були належним чином враховані.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується лише позивачем та лише в частині відмови в позові, згідно вищезазначеної норми закону, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції тільки в цій частині.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2008, та інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав (а.с. 9, 37-38) власником житлового будинку № 21 по вул. Гагаріна, с. Короваї Гребінківського району Полтавської області є ОСОБА_2.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним зареєстровані: колишня дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; син дружини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 16).

Встановлено, що відповідачі на даний час у спірному житлі не проживають.

Із рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.11.2015 по справі № 528/1061/15-ц судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач з 18.12.1998 року перебували у шлюбі, подружні стосунки фактично припинили з вересня 2015 року, відповідач ОСОБА_4 є їхнім сином (а.с. 17).

Відмовляючи з задоволенні позову про визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним нерухомим майном, місцевий суд виходив з того, що останні покинули спірне житло вимушено з огляду на агресивну поведінку по відношенню до них позивача, що на думку суду є поважними причинами відсутності у спірному житлі, а відтак за ними зберігається право на користування ним. При цьому пояснення позивача, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 добровільно покинули спірне житло, вибули на постійне проживання та не бажають повертатись суд оцінив критично, посилаючись на відсутність достовірних доказів.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності непроживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

По справі встановлено і це визнається відповідачами, що вони не проживають у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, починаючи із вересня 2015 року, що на момент подання позову по даній справі становить більше ніж півтора роки.

У вказаних правовідносинах тягар доказування з приводу поважності причин непроживання особи у житловому будинку, власником якого є позивач, покладається на відповідача, оскільки саме відповідач має надати суду докази поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні.

Вирішуючи спір, місцевий суд вважав доведеним факт поважності непроживання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку позивача, вказуючи на те, що останні спірне житло покинули вимушено з огляду на агресивну поведінку по відношенню до них позивача.

Втім матеріали справи не містять відомостей на підтвердження вказаних обставин, а наявна в справі копія постанови Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 травня 2017 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності, не є свідченням того, що позивач перешкоджав відповідачам у користуванні спірним майном.

Врешті суд першої інстанції, в своєму рішенні вказує на те, що надані докази по справі не містять відомостей про конкретні причини розірвання шлюбу та зміну місця проживання відповідачів.

Окрім того, колегія суддів вважає недостатньою підставою відмови в позові допит відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості свідків, оскільки матеріали справи не містять інших доказів перешкоджання їм у проживанні у спірному будинку.

Тому колегія суддів зауважує, що з вимогою про вселення в спірне приміщення відповідачі до суду не зверталися, доказів того, що позивач створює перешкод у користуванні цим житлом не надали, а відтак є такими, що втратила право користування спірним жилим приміщенням

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду в частині відмови в позові про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає скасуванню, з прийняттям нового про задоволення позову в цій частині.

В інші частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року в частині відмови в позові про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 21 по вул. Гагаріна в с. Короваї Гребінківського району Полтавської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді:/підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1