АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5385/17 Номер провадження 22-ц/786/2883/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Панченко О.О.

за участю секретаря: Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2017 року

по справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2017 року подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 задоволено.

Надано дозвіл на примусове проникнення головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

З вказаною ухвалою не погодилась боржник ОСОБА_2 та в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, винесення ухвали всупереч вимог ст.ст. 212, 376 ЦПК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження» в частині здійснення виконавчого провадження за межами правового поля, тобто не на підставі та не у спосіб, визначений законом, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

По справі встановлено, що з 03.03.2014 року на виконанні у Київському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 42204419 з примусового виконання виконавчого листа № 1616/10/2012, виданого 07.11.2012 року Ленінським районним судом м. Полтава про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0018/07/25-N у сумі 1 411 027,89 грн., яке до цього часу не виконане.

Постановою державного виконавця накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржникові ОСОБА_2, у межах суми звернення стягнення - 1 412 757,89 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2007 року боржнику ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира № 63 по вул. Жовтнева (тепер - Соборності), 50 в м. Полтава, яка за нотаріально посвідченим договором іпотеки від 27.07.2007 р. передана в іпотеку стягувачу - ПАТ «Банк Форум», що є правонаступником АКБ «Форум».

18 квітня 2014 року державним виконавцем рекомендованим листом направлено повідомлення боржнику ОСОБА_2 про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту вказаної квартири.

Як вбачається з актів державного виконавця від 29.04.2014 року, 12.06.2014 року, 15.03.2016 року, 31.07.2017 року та 19.08.2017 року, складених за участю понятих та у присутності представника стягувача, при виході за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева (Соборності), 50 кв. 63 доступу до квартири державному виконавцю надано не було, на стук у двері ніхто не реагував, зі слів сусідів боржник проживає за даною адресою, 15.03.2016 року державним виконавцем залишено боржнику ОСОБА_2 письмову вимогу про явку до відділу ДВС для надання письмових пояснень щодо невиконання вказаного виконавчого листа Ленінського районного суду м. Полтава.

В серпні 2017 року головний державний виконавець Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Полтави за місцезнаходженням майна боржника, із поданням про примусове проникнення до вказаної квартири боржника ОСОБА_2, мотивуючи свою вимогу ухиленням боржника від виконання зобовязань за судовим рішенням та відсутністю іншої можливості здійснити виконавчі дії з опису майна та виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вмотивовано виходив з факту ухилення боржника від виконання судового рішення та наявності підстав для задоволення подання державного виконавця, з чим погоджується і судова колегія.

Відповідно до положень ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)(далі - рішення) та полягає у сукупності дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб, та за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (ст. 18 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст.ст. 12, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.ст. 8, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно ст. 376 ЦПК України передбачено право суду надати за поданням державного виконавця дозвіл на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи.

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Наявність невиконаного рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 13.03.2012 року, що зобовязує боржника ОСОБА_2 до певної правової поведінки та погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором № 0018/07/25-N в сумі 1 411 027,89 грн., та надає стягувачу право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки квартири № 63 по вул. Жовтнева (Соборності), 50 в м. Полтава, дає суду підстави для правомірного обмеження права особи на недоторканість житла та надання державному виконавцю дозволу на проникнення до вказаної квартири боржника ОСОБА_2 з метою здійснення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 щодо відсутності у неї боргу із передання майна кредитору та наявності лише грошових зобовязань, виконання яких не підлягає в примусовому порядкові, оскільки втрачений строк на подання виконавчого документу до виконання, не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 13.03.2012 року, яке набрало законної сили 23.03.2012 р., присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» 1 411 027,89 грн. заборгованості за кредитним договором № 0018/07/25-N, 1730 грн. понесених судових витрат та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 63, по вул. Жовтневій, 50 в м. Полтаві, загальною площею 104,7 кв.м., жилою площею 59,1 кв.м., із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки передано в управління ПАТ «Банк Форум» до моменту її реалізації.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677-VI від 04.11.2010 р. (далі - Закон), що діяв на час прийняття державним виконавцем до виконання виконавчого листа № 1616/10/2012, виданого Ленінським районним судом м. Полтава 07.11.2012 року, строк предявлення виконавчих документів до виконання становив один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили, який переривався предявленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку предявлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлювався і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховувався.

Встановлено, що виконавчий лист № 1616/10/2012, виданий Ленінським районним судом м. Полтава 07.11.2012 року, перебував на виконанні у Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ та після закінчення виконавчого провадження 29.01.2014 р. з підстав, передбачених п. 10 ст. 49 Закону направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, у межах строку, встановленого п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону, надійшов на виконання до Київського ВДВС Полтавського МУЮ.

Про початок примусового виконання рішення суду боржник ОСОБА_2 була повідомлена в порядку, встановленому ст. 31 Закону, тому доводи апеляційної скарги про її необізнаність щодо вчинення виконавчих дій за умови невиконання нею обовязкового рішення суду, що апелянтом по суті не заперечується, є безпідставними.

Факу неналежності та недопустимості доказів, прийнятих судом, та їх невірної оцінки колегією суддів не встановлено і таких обставин заявником по справі не доведено.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як постановленої з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_4

підпис ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1