Справа №576/1319/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Усенко Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1556/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

Посилаючись на те, що відомості, поширені відповідачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час брифінгу народного депутата України ОСОБА_5 у приміщенні Верховної Ради України в м. Києві по вул. Грушевського, 5 стосовно неї, де її було названо «сепаратистом», «регіоналом» та «бандою ОСОБА_6», є неправдивими, негативними і такими, що порушують її особисті немайнові права, позивачка просила суд визнати їх недостовірними, такими, що порушують права, свободи, ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію та зобов'язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам щодо розповсюдження відповідачем відносно неї недостовірної інформації.

Зокрема, фраза, в якій позивачку названо «сепаратистом» є, на її думку, безапеляційним твердженням, яке не містить жодного натяку на власну думку відповідача, на оціночність його суджень. Також вона вважає, що вказана фраза не містить критики, навпаки, вона містить пряму вказівку на її причетність до групи осіб, які прагнуть порушення цілісності України, як суверенної та незалежної держави. Позивачка також зауважує, що висловлення відповідача мали місце не під час політичної дискусії, а її статус депутата міської ради не свідчить про її професійну діяльність, тому посилання в рішенні на практику Європейського суду з прав людини є недоречним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 є депутатом Глухівської міської ради сьомого скликання (а.с. 10).

Обгрунтовуючи вимоги позову, вона зазначала, що інформація, достовірність якої оспорюється нею, була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_4 під час брифінгу народного депутата України ОСОБА_5 у приміщенні Верховної Ради України в м. Києві по вул. Грушевського, 5.

З наданого позивачкою відеозапису брифінгу вбачається, що відповідач ОСОБА_4 озвучив інформацію наступного тексту мовою оригіналу: «А здесь - это ОСОБА_3. Это тяжелая артиллерия ОСОБА_6 в Глухове. А здесь - это ОСОБА_9. Это блок ОСОБА_10 у Глухове. Это люди, которые регионалы, которые сепаратисты, которые никогда не защищают интересы Украины».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як депутат місцевої ради, є публічною особою, тому межа допустимої критики з приводу того, як вона виконує свої повноваження, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Крім того, як висловився суд, проголошені відповідачем слова на адресу позивачки є його оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості, тому дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими, так як суд вирішив справу відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, ст.ст. 270, 277, 297 ЦК України та ст. 47-1 Закону України «Про інформацію».

Також суд при розв'язанні спору правильно врахував роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 та практику Європейського суду з прав людини.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин та перевірених ними доказів.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на те, що висловлена відповідачем інформація була безапеляційним твердженням, а не оціночним судженням, як встановив суд першої інстанції, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вислови ОСОБА_4 не містять фактичних даних, а є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, направлених на критичну оцінку певних фактів.

Крім того, як вбачається з доданої до апеляційної скарги копії відеозапису брифінгу, де виступав відповідач, висловлювання ОСОБА_4 на адресу позивачки вживались у формі множини, а також були озвучені ним вже після оголошення про закінчення брифінгу, що, на думку колегії суддів, підтверджує висновок суду першої інстанції про те, що вказаний вислів відповідача є його оціночним судженням.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставне посилання в оскаржуваному рішенні суду на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на справу Лінгенса, як таку, що не регулює подібні відносини, то до них колегія суддів відноситься критично, так як статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, застосовуючи вказану практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції виходив не з конкретних обставин справи, а з висловленої цим Судом позиції про те, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Вказівка в апеляційній скарзі про те, що позивач не працює в міській раді, будучи її депутатом, на постійній основі, тому на неї не може поширюватись позиція Європейського суду про межі допустимої практики, на думку колегії суддів, є помилковою, так як здійснюючи функції представника місцевого самоврядування, позивач, тим самим, погодилась з тим, що буде знаходитись в центрі політичного обговорення, що вона підлягає ретельному контролю громадськості та гострій критиці.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції, що у зв'язку з недоведеністю позову щодо поширення відповідачем відносно позивачки недостовірної інформації, яка б принижувала її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона носить характер оціночного судження, тому відсутні і підстави для захисту її цивільних прав та інтересів у зазначений нею спосіб, а саме: шляхом зобов'язання відповідача спростувати інформацію, висловлену під час брифінгу.

Враховуючи, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, отже, є законним і обґрунтованим, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року в даній справі в залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді