Р. С. З. № 46
У Х В А Л А

про відкриття провадження у цивільній справі

03 листопада 2017 року суддя Маньківського районного суду, Черкаської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2, представника позивача за дорученням: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030716, виданий 05.06.2005 року позивачці належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0023 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21 га. Вказана земельна ділянка розміщена в адміністративних межах Іваньківської сільської ради.

1 січня 2006 року позивачка уклала із ФГ «Гетьман Плюс» строком на 5 років договір оренди належної її земельної ділянки, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 23.11.2006 року за №992. Даний договір позивачка уклала на такий короткий термін у звязку з тим, що вона не знала як будуть із нею орендар належно розраховуватись по орендній платі.

Такий договір закінчився в листопаді 2011 року.

Восени 2011 року ФОП ОСОБА_4, запропонував позивачці передати йому в користування її земельну ділянку та пообіцяв кращі умови. Позивачка погодилась, але при цьому повідомила відповідача, що він буде користуватися земельною ділянкою 4 роки.

Враховуючи, що її син надав у користування земельну ділянку відповідачу без договору, позивачка також вважала, що і її земельна ділянка буде використовувати відповідачем без договору, на умовах одноосібно.

Знаючи про те, що вона договір оренди землі із відповідачем не укладала та не передавала такі повноваження на його підписання іншій особі позивачка 1 листопада 2016 року уклала із ФГ «Гетьман Плюс» договір №22 оренди належної її земельної ділянки строком на 10 років, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1 лютого 2017 року номер запису 18893894.

Відповідач відмовляється передати земельну ділянку новому орендарю мотивуючи тим, що позивачка нібито уклала з відповідачем договір оренди не на 4 роки, а на 10 років і договір закінчується у 2021 році.

У жовтні 2017 року відповідач передав позивачці реєстраційну справу в якій вона виявила, що з нею відповідач уклав договір оренди землі, який вона не підписувала, №15 від 21 березня 2011 року зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 31 грудня 2011 року №02006.

Як видно із п. 8 даного договору, цей договір було укладено на 4 роки, а потім виправлено на 10 років.

Із ухвали Господарського суду Черкаської області від 20 жовтня 2017 року позивачка узнала, що відповідач подав у суд про визнання договору оренди землі недійсним, який укладено позивачкою із ФГ «Гетьман Плюс» та порушена справа №925/1333/17.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України). За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ст. 729 ЦК України).

Законом України „Про оренду землі № 1211-IV в редакції від 19.12.2006 року (із змінами та доповненнями) передбачено:

- ст. 2 Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

- ст. 13 договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

- ст. 16 Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

- ст. 17 Передача обєкта оренди здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання передачі .

Відповідно до ст. ст. 14, 15, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі, набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Частина 2 ст. 124 Земельного Кодексу України чітко зазначає, що передача земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Тобто, законодавець зазначив, що договір оренди землі повинен був укладений у письмовій формі та у ньому повинні бути викладені всі вимоги, які ставляться до таких видів договорів.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Частина 1 ст. 13 ЦК України передбачає Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства..

Частина 2 ст. 16 ЦК України Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом .

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України : Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України: «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, договір не відповідає актам цивільного законодавства, позивачкою він не підписувався, а тому її волевиявлення на його укладання і виконання не було, що є наслідком визнання даних правочинів недійсними відповідно до ст. ст. 215, 203 ЦК України, у зв'язку з чим представник позивача вимушений звертатись до суду з даним позовом.

Суд оглянувши матеріали справи, вважає, що позовна заява подана відповідно до вимог викладених в ст. ст. 118 - 121 ЦПК України, справа підсудна судові, підстав для закриття справи і залишення її без розгляду не має, справа підлягає розгляду в попередньому судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 118-122 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відкрити провадження по цивільній справі №701/1029/17-ц за позовом ОСОБА_2, представника позивача за дорученням: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним і призначити її до попереднього судового розгляду на 10 листопада 2017 року на 8 год. 10 хв., в судовому засіданні в смт. Маньківка з участю сторін.

ОСОБА_4 подати до 10 листопада 2017 року письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Сторони до початку розгляду справи зобовязані повідомити суд про всі відомі їм рішення суддів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Д.Калієвський