Номер провадження: 22-ц/785/1242/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

22 квітня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 09.09.2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого він отримав споживчий кредит у сумі 99 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 10.09.2018 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати 14,5 % річних за користування ними (далі - Кредитний договір).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3, між банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 09.09.2008 року, предметом якого є трикімнатна квартира, загальною площею 74,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Іпотечний договір).

З часу отримання кредиту відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.04.2015 року становила 63 979 доларів США 21 центів та пені у розмірі 41 478,72 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив стягнути заборгованість за Кредитним договором у розмірі 63 979 доларів США 21 центів та пені у розмірі 41 478,72 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.212).

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «УкрСиббанк» були задоволені.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що між АКіБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і відповідачем ОСОБА_3 09.09.2008 року було укладено Кредитний договір, визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі доказами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Спірними в даному випадку є питання стосовно того, чи були допущені порушення прав боржника ОСОБА_3, а також суттєві умови Кредитного договору при його укладенні, чи було у позивача право звернення до суду з вимогою дострокового погашення кредитної заборгованості, чи відповідає розмір кредитної заборгованості, у тому числі нараховані відсотки, фактичним обставинам справи та чи правильно розподілені між сторонами судові витрати.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем станом на 14.04.2015 року становить 63 979 доларів США 21 центів та пені у розмірі 41 478,72 грн., що складається із наступних складових: заборгованість по кредиту 57 660 доларів США 37 центів; заборгованість по відсоткам 6 318 доларів США 84 центів; пеня за прострочення сплати кредиту 26 827,35 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків 14 651,37 грн. (т.1, а.с.36-46).

У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, 04.03.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачу ОСОБА_3 вимогу про виконання кредитних зобов'язань за Кредитним договором (т.1, а.с.49-50), яку ОСОБА_3 не виконав, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що розмір заборгованості підтверджується матеріалами справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд обгрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст.543, 627, 629 ЦК України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В даному випадку позивач скористався вищезазначеним правом та звернувся з позовом до Приморського районного суду м. Одеси до всіх відповідачів: ОСОБА_3 ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Однак, в подальшому суд своєю ухвалою від 27 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк до боржника ОСОБА_3 передав на розгляд Суворовського районного суду м. Одеси (т.1, а.с.191-192).

З посиланням на ст.ст. 1050, 1054 ЦК в оскаржуваному судовому рішенні суд правомірно зазначив, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, заявник апеляційної скарги посилався на несправедливі умови Кредитного договору, оскільки він з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування АКіБ «УкрСиббанк» не знайомився.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається із Кредитного договору, пунктами 1.1.1, 1.1.2 та 1.1.3 сторони погодили: «Підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол № 243 від 21.08.2008р.) із усіма змінами і доповненнями (далі- Правила) пропозицією Банку надати Позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах».

«Правила, після підписання Сторонами Договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи Договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі та Правилах».

«Підписи Сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання Сторонами цього Договору, Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Договору».

Крім того, відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, сторони підтвердили, що перед підписанням даного договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Підписанням договору Позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитування, а також письмовим повідомленням останнього про умови кредиту, що свідчить про те, що позичальник вважав їх справедливими по відношенню до нього.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.

Тобто, в даному випадку не порушене жодне право позичальника, оскільки він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення Кредитного договору попередньо, до підписання цього договору.

При цьому, у разі, якщо позичальник належним чином не ознайомився із змістом інформаційного листа чи Кредитного договору, то в його діях вбачається власна недбалість, яка не є підставою для зміни Договору в односторонньому порядку чи визнання його недійсним.

Таким чином, враховуючи, що апелянт ОСОБА_3 підтвердив згоду на укладення Кредитного договору своїм підписом, то ці обставини свідчать про повне дотримання положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Жодних доказів існування будь-яких застережень або зауважень з боку ОСОБА_3 щодо неповного розуміння або незгоди з умовами Кредитного договору під час його підписання, матеріали справи не містять.

Крім того, апелянт ОСОБА_3, як споживач мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення Кредитного договору без пояснення причин, перебіг даного строку розпочинається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору, однак цього ОСОБА_3 зроблено не було.

Слід також зазначити, що в інформаційному листі АКіБ «УкрСиббанк» перед укладенням Кредитного договору позичальнику було доведено інформацію про особу кредитора, всі основні умови укладення Кредитного договору та кредитування, забезпечення, процентні ставки по різним програмам кредитування та валюти кредиту, витрати позичальника на оформлення договору застави, переваги та недоліки програм кредитування, зокрема, дострокове стягнення банком кредиту у разі порушення строків його повернення, обмеження правом розпорядження заставним майном, звернення стягнення на заставне майно у разі неналежного виконання позичальником Кредитного договору, попередження позичальника про існування валютних ризиків, які покладаються на позичальника під час виконання зобов'язань за Кредитним договором, якщо позичальником обрано кредитування в іноземній валюті, порядок сплати кредиту в іноземній валюті, права позичальника на податковий кредит, права на відшкодування державою частини сплачених процентів у молодої сім'ї, попередження про можливу зміну процентної ставки по кредиту, місце знаходження Банку та відділення банку, куди звернувся позичальник, дані про дозволи та ліцензії банку з надання банківських послуг.

Крім того, 03.09.2008 року, відповідач ОСОБА_3 підписав заяву-анкету позичальника на отримання кредиту, якою обрав валюту кредитування та відсоткову ставку по кредиту. В свою чергу, 03.09.2008 року, ОСОБА_5 підписала заяву-анкету поручителя на отримання кредиту (т.2, а.с.167-173).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що згідно правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постанові від 11 вересня 2013 року, у справі №6-40цс13 «Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Таким чином, всі вищевикладені обставини свідчать про те, що ніякого дефекту волі з боку позичальника - відповідача і апелянта ОСОБА_3 не відбулося і його посилання на те, що правочин є недійсним, є безпідставним і таким, що не підтверджений жодними письмовими доказами у справі.

Зазначене також стосується і тієї обставини, що, укладаючи спірний Кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення Кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане.

Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Зазначенні висновки відображені також у рішенні Верховного Суду України від 22.09.2012 року по справі №6-11116св10.

Що стосується розрахунку кредитної заборгованості, який прийнятий судом першої інстанції до уваги і з яким не погоджується заявник апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, доданий до позовної заяви розрахунок (додаток №7 до позовної заяви) є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи і викладені суми заборгованості в позовній заяві повністю співпадають із наведеними в розрахунку. При цьому в розрахунку враховані всі здійснені оплати відповідачем ОСОБА_3 по Кредитному договору, що дозволяє простежити в часовому еквіваленті порядок нарахування кредитної заборгованості.

У відповідності до п. 1.2.5. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 у Банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням.

За змістом п.3.1.2. Правил, Позичальник зобов'язаний достроково повернути всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит, у разі порушення останнім термінів сплати будь - яких своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно з п. 4.1. Правил, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та або комісій, Відповідач і сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Таким чином, станом на 14.04.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становила 63 979,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2015 року становить - 1 463 974,39 грн., із яких:

57 660,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2015 року становить 1 319 386,49 грн. - кредитна заборгованість;

6 318,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2015 року становить 144 587,91 грн. - заборгованість по процентам.

Заборгованість відповідача по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 14.04.2015 року становить - 41 478,72 грн., із яких:

26 827,35 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

14 651,37 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Таким чином, вказана сума кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_3 повністю знайшла своє підтвердження в матеріалах справи і заявником апеляційної скарги та його представником не спростована.

З цих підстав та у відповідності до ст.ст. 54, 57 ЦПК України Економічне дослідження за Кредитним договором, яке виконано ОСОБА_7 01.10.2016 року (т.2, а.с.114-153), суд не приймає до уваги, оскільки зазначене дослідження не має переваги перед іншими письмовими доказами, які маються в матеріалах справи, та про які зазначено вище.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд незаконно стягнув з нього судовий збір у сумі 3654 грн., то колегія суддів вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки в даному випадку розглянуті позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, які судом були задоволені у повному обсязі. З цих підстав, та керуючись ст. 88 ЦПК України, суд зобов'язаний розподілити між сторонами судові витрати, в даному випадку, шляхом стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплаченого ними судового збору за подання позову у сумі 3654 грн.

Посилання апелянта на можливе подвійне стягнення вказаної суми в майбутньому по іншій справі, є безпідставним і необгрунтованим.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко