АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2890/17 Головуючий 1 інстанції: Штих Т.В.
Справа № 638/2691/17 Доповідач: Сащенко І. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І. С.

суддів - Костенко Т. М., Овсяннікової А. І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України» про стягнення сум,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 11.09.1996 року по 22.08.2014 року перебував у трудових відносинах з Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України». Всі суми, що належать працівнику від установи, в день звільнення ОСОБА_1 виплачено не було. Розрахунок з ним у повному обсязі було проведено лише 07.02.2017 року.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 89500,88 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постановлено стягнути з Державної установи « Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку при звільненні по день фактичного розрахунку, що становить 89500,88 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Державна установа «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач є державною установою та у відповідності з вимогами Бюджетного кодексу України стягнення має бути проведено з Державного Казначейства, а не з інституту. Крім того, відсутня вина у виникненні заборгованості роботодавця перед звільненим працівником.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок з позивачем проведено не у день звільнення, а тому для задоволення позову є всі підстави.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 11.09.1996 року по 22.08.2014 року, перебував у трудових відносинах з відповідачем - Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, здійснюється в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.03.2016 року по справі № 638/12354/15-ц, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2016 року, з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 стягнуто заробітну плату за 14.08.2014 року в розмірі 79,94 грн. (а.с.47-50)

Отже, на день звільнення (22.08.2014 року ) позивачу не було здійснено виплату всіх сум, що належали йому від цієї установи, зокрема заробітної плати за 14.08.2014 року в розмірі 79,94 грн.

Згідно виписки по банківському рахунку за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.03.2016 року по справі № 638/12354/15-ц Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_1 було перераховано 79,94 грн. лише 07.02.2017 року.(а.с.6)

За приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши порушення трудових прав ОСОБА_1 при звільненні, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на його користь за затримку розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 89500,88 грн., що підтверджується розрахунком позивача, проведеним у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року №100 .

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунку, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Посилання на те, що «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України є бюджетною установою, його фінансування здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету, не звільняє підприємство від відповідальності у розумінні п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Державна установа «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» є неналежним відповідачем у справі, оскільки виплати на виконання судових рішень здійснюються Державним Казначейством України, як розпорядником коштів, що виключає вину відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку з ОСОБА_1, є безпідставним.

За змістом ст.33 ЦПК України суб'єктний склад сторін визначає позивач.

Крім того, позивач перебував у трудових відносинах саме з Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», яка як роботодавець, повинна була провести з ним розрахунок у день звільнення.

Незалучення до участі у справі Державного Казначейства України не може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що розрахунок з позивачем при звільненні проведено вчасно, представником відповідача не надано.

Розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за затримку здійснення розрахунку, відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова Національної академії медичних наук України»- відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді