Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1913/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Знам'янська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Знам'янської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зазначала, що вона є бабусею неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з народження проживає разом з нею. Вона піклується про дитину, займається її вихованням та утриманням. Проте, батьки її неповнолітньої онуки - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) та ОСОБА_2, проживають кожен окремо, з дитиною не спілкуються, її життям не цікавляться, не піклуються про її розвиток та виховання, від утримання дитини ухиляються. Відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток своєї доньки, її навчання, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу тощо. Фактично батьки дитини переклали на неї виконання своїх обов'язків, тривалий час свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, самоусунулися від виховання та розвитку дитини.

Просила суд позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просила стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. з кожного щомісяця але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 2-3).

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року позов задоволено частково.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 07 червня 2016 року . Розподілено судові витрати (т.1,а.с.117-121).

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та залишити позовну заяву без розгляду. Посилався на те, що він не є батьком ОСОБА_5, про що його у 2012 році повідомила колишня дружина, тому вважає, що не повинен утримувати дитину. Суд не врахував, що він офіційно не працевлаштований, проживає у сільській місцевості, має на утриманні ще трьох дітей (т.2,а.с.51-57).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечила проти цих доводів і просила рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та представник органу опіки та піклування, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Обгрунтованість та законність рішення суду в частині щодо ОСОБА_4 апеляційним судом не перевіряється, оскільки сама відповідач рішення в цій частині не оскаржила, а ОСОБА_2 та його представник, не уповноважені на представництво її інтересів.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та вимог, заявлених в суді першої інстанції щодо нього, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1

ЇЇ батьками згідно свідоцтва про народження дитини є - батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_6 (т.1, а.с.5).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 18 червня 2010 року, післяшлюбне прізвище ОСОБА_6 - ОСОБА_2 (т.1,а.с.7).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (т.1,а.с.7 на звороті).

З народження ОСОБА_5 проживає з бабусею ОСОБА_3, матір'ю ОСОБА_4, в м. Знам'янка Кіровоградської області (т.1,а.с.10-13).

Мати дитини - ОСОБА_4 з 2012 року проживає окремо від дитини. Батько дитини - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в с. Новомиколаївка Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Наданими позивачем довідками підтверджується, що ОСОБА_2 до навчального закладу, в якому навчається його донька, не приходив, її успіхами в навчанні не цікавився, з педагогічними працівниками не спілкувався. За місцем проживання батько дитину не відвідував, кошти на її утримання не надавав.

Згідно висновку органу опіки та піклування Новоукраїнської РДА від 20 червня 2017 року є доцільним позбавлення ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5, 2010 року народження. Висновок обґрунтовано тим, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, фінансової допомоги на утримання дитини не надає. На засідання районної комісії з питань захисту прав дитини батько не прибув, надав письмову згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Згідно ст. 258 СК баба і дід мають право на самозахист внуків.

Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони ( ст. 60 ЦПК України ) .

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вважав доведеною винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Проте, такий висновок є безпідставним, суд дійшов такого висновку з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновок суду не відповідає обставинам справи.

Як свідчать матеріали справи та встановлено з пояснень відповідача ОСОБА_2, він з народження доньки піклувався про неї, спілкувався та утримував її. Після розірвання шлюбу він проживає в іншому населеному пункті. В судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що і після розлучення з ОСОБА_4, він цікавився донькою, передавав їй речі. Відвідувати дитину за місцем її проживання не міг через матеріальні труднощі, оскільки не мав роботи та заробітку. Пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд першої інстанції розглянув справу заочно, не з'ясував думку відповідача щодо заявлених до нього позовних вимог меті та обставини написання заяви про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо доньки.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2, письмову заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав від 07 червня 2017 року (т.1,а.с.113) він написав на пропозицію позивача ОСОБА_3 у приміщенні сільської ради, куди його викликали. Позивач пояснила, що ця заява необхідна їй для отримання державної допомоги на дитину.

Суд безпідставно прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Новоукраїнської РДА про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, оскільки такий висновок зроблено без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення цього питання, прийнято за наслідками проведення засідання без участі особи щодо якої вирішувалось питання про позбавлення батьківських прав.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків після припинення сімейних відносинз ОСОБА_4 з серпня 2012 року, його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України. Не надано такі докази і в засідання апеляційного суду.

Раніше до ОСОБА_2 не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини.

Тому, за таких обставин, оскільки суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_5 дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що суд безпідставно стягнув з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки та при визначенні розміру аліментів не врахував наявність на його утриманні ще трьох дітей, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 і ч.3 181 СК України) та виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що інших дітей, крім доньки ОСОБА_5, а також непрацездатних осіб, яких відповідач зобов'язаний утримувати відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, у відповідача немає.

Довідка сільської ради про склад сім'ї від 02 червня 2017 року,а саме про те, що з ОСОБА_2 проживають ОСОБА_7 та її троє неповнолітніх дітей - ОСОБА_8, 2010 року народження, ОСОБА_9, 2013 року народження та ОСОБА_10, 2015 року народження, батьком яких не є ОСОБА_2, висновок суду не спростовують, оскільки вказані діти мають право на утримання від свого батька та матері у рівних частках.

За станом здоров'я відповідач є працездатним, що ним не заперечується в судовому засіданні апеляційної інстанції, працює, але неофіційно.

Розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_2, на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття, судом визначено правильно.

Доводи апеляційної скарги вказаний висновок не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не зобов'язаний утримувати дитину оскільки йому зі слів колишньої дружини стало відомо, що він не є батьком ОСОБА_5, є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції за клопотанням представника ОСОБА_2 зупиняв провадження у справі до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування Знам'янської РДА, відділ реєстрації актів цивільного стану по Знам'янському району про оспорювання батьківства (т.1, а.с.73-74).

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_2 про оспорювання батьківства залишено без розгляду (а.с.80).

Отже суд правильно встановив, що на час ухвалення рішення ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, 2010 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення в цій частині станом на час ухвалення рішення.

Оскільки рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання його неповнолітньої доньки вирішено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.308 ЦПК України рішення в цій частині залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

С.А.Кіселик