АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/428/15-ц Головуючий І інстанції Савченко Д.М.
Провадження № 22-ц/790/5896/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

21.01.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.02.2009 року у розмірі 5802,21 гривень., та судовий збір у розмірі 243,60 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.02.2009 року ОСОБА_3, 17.02.2009 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позивач свої обов'язки по кредитному договору виконав у повному обсязі, однак відповідач порушив умови кредитного договору у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитом.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.02.2009 року у розмірі 5802,21грн. Та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 02 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не сприяв повному і обєктивному розгляду справи, судом було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вважає, що у даному спорі пропущено строк позовної давності, незаконно нараховані проценти, необґрунтовані умови кредитування належними та допустимими доказами.

Оскільки судове рішення ухвалено без участі відповідача і у його перегляді відмовлено, ОСОБА_3 звертається до суду апеляційної інстанції з заявою, у якій просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Крім того, звертає увагу, що судом першої інстанції при перегляді заочного рішення, було проігноровано його заперечення проти позову стосовно того, що в період з 02.08.2014 року по 04.04.2016 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі Донецької та Луганської областей, а відтак йому неправомірно було нараховано проценти, пеня та штрафи з 02.08.2014 року по 31.11.2014 року.

Також зазначає, що надані до позову Умови кредитування не містять його підпису. При цьому не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву кредитора.

Сторони в судове засідання не зявилися, повідомлялися про дату та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Про поважність причин неявки суд не сповістили.

23.11.2017 року новий представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на свою зайнятість за основним місцем роботи, та вказуючи, що повноваження попереднього представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 , припинені.

Однак підстави для задоволення такого клопотання відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав повноваження представляти його інтереси, у тому числі в суді апеляційної інстанції, не тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а й ОСОБА_6 (а.с.68). Крім того, відсутнє обґрунтування поважності причин неявки ОСОБА_3 Відповідач, не зявившись особисто в судове засіданні і не забезпечивши явку свого представника, розпорядився своїми права на свій розсуд.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до вимог ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України, розглядає справу за відсутності сторін та їх представників, приймаючи як незмінну позицію сторін до вирішення цього питання, викладену ними та їх представниками в поданих раніше заявах, запереченнях та інші матеріали справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 взяті на себе кредитні зобовязання перед ОСОБА_7 не виконав, а тому станом на 30.11.2014 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 5 802,21 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 733 грн. ; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 2104,82 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору у розмірі 2450 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 264,39 грн.

Однак, з таким висновком у повному обсязі судова колегія погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Зі змісту вказаної статті, вбачається, що до заяви, а також умов та правил, які діють у ПАТ «Приватбанк» застосовуються правила ст. 633 ЦК, щодо укладання публічного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.02.2009 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору та частини 1 статті 634 ЦК України договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_7, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник зобовязується на вимогу ОСОБА_7 виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_7.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити ОСОБА_7 штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 30.11.2014 року складає 5802 грн. 21 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 733 грн. 00 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 2104 грн. 82 коп., заборгованості з комісії в сумі 2450 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 264 грн. 39 коп.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № б/н від 17.02.2009 року.

Підписавши вказаний договір, відповідач приєднався до запропонованих ОСОБА_7 Умов та Правил.

Відповідно до інформації з банківського програмного комплексу Промінь за вказаним договором відповідачу видавалась 1 картка за номером 010410 зі строком дії до останнього дня листопада 2012 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особо дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у рішеннях суду від 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року справа № 6-61цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, отриманої відповідачем, визначений до останнього дня листопада 2012 року.

Позивач з вказаним позовом звернувся 18.01.2015 року, що свідчить про те, що строк позовної давності позивачем до вимог щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії не порушений.

Згідно довідки від 10.12.2016 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України виданої капітану ОСОБА_3 він дійсно в період з 02.08.2014 року по 04.04.2016 року та з 09.11.2016 року по час видачі довідки безпосередньо бере участь в антитерористичній операції.

Законом України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни дост.14 Закону України від 20.12.1991 року №2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Відповідно до п. 15ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду,а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Аналіз наведеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що усі військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченимип.15 ст. 14 вищевказаного Закону.

Згідно зст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом в.о. Президента України від 17.03.14 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.14 №1126-VII, в Україні оголошена мобілізація, у зв'язку з чим з 17.03.2014 настав особливий період.

Отже, як встановлено наданими доказами при зверненні позивача до суду з позовом у січні 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором на ОСОБА_3 розповсюджуються приписи ч. 15ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції не було встановлено, що позивач є особою, на яку розповсюджується дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Виходячи з наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості та приймаючи до уваги той факт, що відповідач в період з 02.08.2014 року приймає безпосередню участь в антитерористичній операції та на нього розповсюджується пільги передбачені ч.15, ст.14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей , колегія суддів приходить до висновку, що нараховані відсотки в період з 02.08.2014 року по 30.11.2014 року в сумі 377, 63 грн. стягненню не підлягають, як і не підлягають стягненню штрафи згідно п. 8.6 Умов та Правил у сумі 514,39 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру суми стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.02.2009 року з 5 802 грн. 21 коп. до 4 910 грн.19 коп.

В частині стягнення судових витрат судове рішення відповідає положенням ст.ст.79, 88, 214 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313,314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2015 року змінити.

Зменшити розмір суми стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 17.02.2009 року з 5 802 (пяти тисяч вісімсот двох) гривень 21 копійки до 4 910 (чотирьох тисяч девятсот десяти) гривень 19 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2