Справа №481/524/17 16.11.2017 16.11.2017 16.11.2017
Справа № 481/524/17 Головуючий першої інстанції Ціпивко І.І.
Провадження № 22-ц /784/2069/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року за заявою Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, заінтересованих осіб - Новобузької державної нотаріальної контори та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року Софіївська сільська рада Новобузького району Миколаївської області звернулася в суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Заявник зазначав, що 16 січня 2005 року в с. Улянівка Новобузького району Миколаївської області помер ОСОБА_3

На день його смерті спадкодавець, на підставі державного акту на право власності від 8 квітня 2004 року, був власником земельної ділянки загальною площею 6,58 га, що складається із двох земельних ділянок площею 2,02 га, та площею 4,56 га, в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

За життя ОСОБА_3 9 квітня 2004 року склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому права на земельну частку (пай) у землі колективної власності КПСП «Улянівка» Новобузького району Миколаївської області розміром 8 умовних кадастрових гектар на користь ОСОБА_4, який помер 1 травня 2009 року.

Між тим за даними нотаріальної контори спадкоємці за законом або за заповітом до органів нотаріату не зверталися, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася.

З огляду на зазначені обставини, Софіївська сільська рада Новобузького району Миколаївської області просила визнати спадщину відумерлою, визнати право на вказану земельну ділянку та передати її у власність територіальної громади з підстав, передбачених ст. 1277 ЦК України.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року заяву сільради задоволено. Визнано відумерлою спадщину, що відкрилася 16 січня 2005 року після смерті ОСОБА_3, у вигляді земельної ділянки площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається із земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131, та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132, розташованих у межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Передано у власність територіальної громади Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області вищезазначені земельні ділянки.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, особа, яка не брала участі у розгляді даної справи, але вважає свої права порушеними, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на положення ст. 1276 ЦК України, зазначаючи, що після смерті її чоловіка до неї перейшло право спадкоємця за заповітом, проте цих обставин суд не врахував, а тому просила скасувати рішення суду, а в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців спадщину не прийняв, а тому наявні правові підставі для визнання зазначеної спадщини відумерлою та передачі територіальній громаді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він узгоджуються з встановленими судом правовідносинами та застосованими судом нормами матеріального права.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії МК № 008240 від 8 квітня 2004 року, на праві власності належала земельна ділянка площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складалася із земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131, та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132, розташована у межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 2).

9 квітня 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до змісту якого на випадок своєї смерті, належне йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПСП «Улянівка» Новобузького району Миколаївської області, площею 8,0 умовних кадастрових гектарах, заповів ОСОБА_4 Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 5).

16 січня 2005 року ОСОБА_3 помер в с. Улянівка Новобузького району Миколаївської області (а.с. 23).

На час смерті ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживав самотньо (а.с. 6).

За відомостями Державної нотаріальної контори Новобузького району Миколаївської області після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с. 30).

Особа, на користь якої було складено заповіт - ОСОБА_4, помер 1 травня 2009 року (а.с. 42). Інших спадкоємців під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частинами 1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини та наведені правові норми районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з часу відкриття спадщини ніхто із спадкоємців до органів нотаріату з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертався, а тому Софіївська сільська рада, як орган місцевого самоврядування, правомірно звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, а районний суд правильно визначився, що спадщина є відумерлою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, не прийняв спадщину внаслідок хвороби, а тому після його смерті до дружини перейшло право спадкоємця не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Згідно до положень ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частини спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За матеріалами справи ОСОБА_4 протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини та за життя не вирішував питання про визначення додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини у звязку з його хворобою, а відтак він вважається таким, що не прийняв спадщину. За такого відсутні правові підстави вважати, що до дружини ОСОБА_4, який помер 1 травня 2009 року, перейшло право спадкоємця за заповітом на спірне спадкове майно.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення.

З урахування викладеного, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

ОСОБА_5