Номер провадження: 22-ц/785/4158/17
Номер справи місцевого суду: 522/8319/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_3 про визнання поруки такою, що припинена,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача, вказуючи при цьому, що 13.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за умовами якого Банк надав кредит у сумі 250 000 доларів США на строк до 13.07.2022 року зі сплатою 5,99 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком і ОСОБА_2 13.07.2007 року був укладений договір поруки № SR-500/098/2007. ОСОБА_2 вважає, що вказана порука має бути визнана припиненою, оскільки Банк скористався своїм правом вимоги дострокового погашення кредиту, направивши 20.02.2012 року на адресу позичальника ОСОБА_3 вимогу, проте лише через майже півтора року після направлення вказаної вимоги звернувся до суду з відповідним позовом. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу позивачки з вимогою, передбаченою ч. 4 ст. 559 ЦК України, не звертався. Вважає, що оскільки Банк у межах 6-місячного строку після направлення відповідної вимоги до позичальника не звернувся до неї як поручителя з відповідним позовом, то порука є припиненою (т. 1 а. с. 1-6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано поруку, встановлену договором № SR-500/098/2007 від 13.07.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (на теперішній час ТОВ «ОТП Банк»), припиненою. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень (т. 2 а. с. 244-248).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 1-3).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності позову.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи та зібраним доказам.

Судом встановлено, що 13 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № ML-500/098/2007, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 250 000 доларів США, а ОСОБА_3 отримав та зобовязався повернути у строк до 13.07.2022 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 5,99 % річних (т. 1 а. с. 10-17).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором № ML-500/098/2007 від 13.07.2007 року між Банком та ОСОБА_2 13.07.2007 року був укладений договір поруки № SR-500/098/2007(т. 1 а. с. 18-19).

11 квітня 2008 року, 20 липня 2011 року між Банком таОСОБА_2 були укладені додаткові договори до договору поруки № 1 та № 2 відповідно (т. 1 а. с. 184, 185-187). Статтею 4, п. 1 договору поруки та додаткових договорів до договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поруки у повному обсязі.

Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за кредитним договором, Банк має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі чи в частині.

Відповідно до п. 3.2. договору поруки, поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником його боргових зобов'язань перед Банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За нормами ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення виконання основного зобов'язання боржником, регламентується по суті не обсяг відповідальності поручителя, а обсяг його зобов'язання перед кредитором за договором поруки. З моменту порушення умов основного договору боржником обсяг зобов'язання поручителя і обсяг зобов'язання боржника перед кредитором за загальним правилом є рівними.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань, 22.02.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало йому досудову вимогу від 20 лютого 2012 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (т. 1 а. с. 26).

Оскільки ОСОБА_3 не виконано вимоги досудової вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», 21 червня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось із позовом до позичальникаОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а. с. 27-28).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнено з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-500/098/2007 від 13.07.2007 року у розмірі 2 106 417,27 гривень, що за курсом НБУ становить 263 532,75 доларів США, а також стягнуто у рівних частках судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості та судового збору скасовано. Відмовлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову до ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 116-119, 165-166).

Так, за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука

припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Умовами п. 4.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється лише після виконання боржником зобовязань у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що позичальник ОСОБА_3 з червня 2010 року перестав здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 16.04.2013 року склала 2 106 417,27 гривень.

Оскільки зобов'язання боржник не виконував, Банк реалізував передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9.1 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати зі спливом 30 днів від дня отримання досудової вимоги ОСОБА_3, яке було надіслано на адресу останнього 20.02.2012 року.

Проте, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором лише 21.06.2013 року, тобто більш як через рік після направлення досудової вимоги позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи не містять відомостей, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у лютому 2012 року надсилало досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості поручителю ОСОБА_2 та, що, у період з лютого 2012 року по серпень 2012 року, тобто протягом шести місяців, ТОВ зверталось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Крім того, обставини щодо пропущення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, передбаченого ст. 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя ОСОБА_2, були предметом дослідження в апеляційному суді Одеської області під час перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року.

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано посилається в рішенні, що переглядається, на рішення апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року, в якому наявні висновки щодо припинення поруки, є неспроможним.

Так, відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили, сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника про стягнення боргу за кредитним договором, а у задоволенні вимог кредитора до поручителя відмовлено, з тих підстав, що у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Встановлені в тому процесі факти та правовідносини не можуть оспорюватися Банком при розгляді цієї справи. Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою за наявності судового рішення про відмову Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя є правильним, такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_4