Справа №442/6560/17
Провадження №2/442/2311/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Крамара О.В.,

з участю секретаря Лютик Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 10 лютого 2011 року померла її мати, ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці, ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку № 63 по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району та права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ ім.Шевченка, що належав спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 542519, виданого 28.03.2017 року Дрогобицькою райдержадміністрацією.

Спадщина перейшла в її володіння відразу після смерті матері і вона, як спадкоємець за заповітом, фактично прийняла дану спадщину, оскільки постійно проживала у вищевказаному будинку до 2016 року, сплачує земельний податок, користується паєм, обробляє, висаджує зернові культури та овочі.

На початку 2017 року вона вирішила належним чином оформити своє право на спадкове майно, у звязку з чим звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу, ОСОБА_4, із заявою прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

На підставі даної заяви нотаріус завела спадкову справу № 33/2017. 04 вересня 2017 року нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ ім.Шевченка. Крім того, нотаріусом було встановлено, що житловий будинок № 63 по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району, який входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, було успадковано за заповітом спадкодавцем після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 04.08.2000 року, однак не оформлено належним чином спадкових прав на вищевказане майно. Відтак, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавця їй рекомендовано звернутися до суду з питань оформлення спадкових прав на спадкове майно.

В судове засідання позивач не з»явилася. Від її представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просила задоволити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, суд встановив, що 10 лютого 2011 року померла мати позивача, ОСОБА_3, про що ОСОБА_2 сільською радою Дрогобицького району Львівської області зроблено відповідний актовий запис за № 06 та видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 1-СГ № 235454.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла мені, своїй дочці ОСОБА_1, позивачу по справі.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку № 63 по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району та права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ ім.Шевченка, що належав спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 542519, виданого 28.03.2017 року Дрогобицькою райдержадміністрацією.

Спадщина перейшла в володіння позивача відразу після смерті матері і вона, як спадкоємець за заповітом, фактично прийняла дану спадщину, оскільки постійно проживала у вищевказаному будинку до 2016 року, сплачує земельний податок, користується паєм, обробляє, висаджує зернові культури та овочі.

На початку 2017 року позивач вирішила належним чином оформити своє право на спадкове майно, у звязку з чим звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу, ОСОБА_4, із заявою прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

На підставі даної заяви нотаріус завела спадкову справу № 33/2017.

04 вересня 2017 року нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ ім.Шевченка.

Разом з тим, нотаріусом було встановлено, що житловий будинок № 63 по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району, який входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, було успадковано за заповітом спадкодавцем після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 04.08.2000 року, однак не оформлено належним чином спадкових прав на вищевказане майно.

Згідно ст. 66-69 ЗУ "Про нотаріат", п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно повідомлення ОСОБА_2 сільської ради, відповідно до Погосподарської книги № 11 (1980-1982р.р.) житловий будинок № 63 по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району збудований ОСОБА_5 у 1940 році.

04 серпня 2000 року батько позивача, ОСОБА_5, помер. За життя він склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_3.

Згідно довідки Виконкому ОСОБА_2 сільської ради за № 991 від 20.03.2017 року ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною ОСОБА_3.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР від 1963 р., які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 підтверджується довідкою Виконкому ОСОБА_2 сільської ради за № 992 від 20.03.2017 року, згідно якої вона була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до своєї смерті. Отже мати, ОСОБА_3 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, а тому в неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно спірний будинок досі рахується за батьком згідно по господарських книг с.Уличне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до розяснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року - при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (п.3.1.). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Отже, хоч при житті батько позивача, ОСОБА_5, не оформив і не зареєстрував в установленому законом порядку своє право власності на спірний будинок, запис у погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради свідчить про те, що він належав йому на праві приватної власності.

Фактичне прийняття спадщини за заповітом матірю після смерті батька свідчить про те, що спадкодавцем спірного будинку стала ОСОБА_3, однак через відсутність реєстрації спадкових прав за нею позивач змушена вирішувати питання оформлення спадкових прав після її смерті у судовому порядку.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

Cтаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого права, яке у відповідності до вимог ст. 20 цього кодексу особа здійснює на свій розсуд, а стаття 16 Цивільного кодексу визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок № 63 з господарськими будівлями та спорудами по вул.Прикарпатській у с.Уличне Дрогобицького району Львівської області у порядку спадкування за заповітом, після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 10 лютого 2011 року.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд.

Головуючий Крамар О.В.