АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1148/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання квартири особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_6 предявив позов до ОСОБА_7 про визнання квартири особистою приватною власністю, посилаючись на те, що в період з 25.09.2004 року по 27.11.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Злату , ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 жовтня 2011 року позивач уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вартість квартири становила 274 950 грн.

Позивач зазначає, що кошти, за які було придбано зазначену квартиру, отримав від своєї матері ОСОБА_8, що підтверджується розпискою від 21.10.2011 року. Наявність коштів у ОСОБА_8 підтверджується довідкою із ПАТ КБ «Приват Банк» від 02.02.2016 року про закриття депозитних рахунків.

Тобто, позивач вважав, що придбав квартиру за кошти, які належали йому особисто і відповідачка не має до них ніякого відношення. Проте ОСОБА_7 не визнає його права власності на спірну квартиру та подала до суду позов про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя та її поділ.

З таких підстав ОСОБА_6 просив суд визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання його особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, висновки суду не відповідають обставинам справи і постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задоволити повністю та визнати квартиру № 117 по вул. Героїв Дніпра в м. Черкаси особистою приватною власністю ОСОБА_6

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-2641цс15.

Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Обов'язок з доведенням тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Судом встановлено, що в період з 25.09.2004 року по 27.11.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

25.10.2011 року згідно договору купівлі-проваджу позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_3. Вартість спірної квартири становила 274 950 грн.

В позовні заяві позивач вказував, що кошти отримані від ОСОБА_8 в сумі 300 000 грн. на придбання вказаної квартири, що підтверджується розпискою. А кошти ОСОБА_8, яка являється його матірю, були зняті з депозитних рахунків.

Проте в матеріалах справи відсутні докази перебування на депозитних рахунках ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 300 000 грн.

Тому, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, саме в сумі 300 000 грн. були позичені у ОСОБА_8 та витрачені на придбання спірної квартири.

Отримання позивачем грошових коштів саме в сумі 300 000 грн. не підтверджені відповідними доказами.

Письмова згода відповідачки на укладення такого договору відсутня ( ч. 3 ст. 65 СК України).

Надана до суду довідка із ПАТ «Приват Банк» від 02.02.2016 року не підтверджує безспірне отримання ОСОБА_8 коштів саме в сумі 300 000 грн. В 2011 році ОСОБА_8 закривала депозитні вклади. Але із цієї довідки не випливає, в який час були внесені кошти ОСОБА_8 на депозитні рахунки.

Інших достовірних доказів, що підтверджують належність в ОСОБА_8 таких коштів суду не надано.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2017 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :