Справа № 376/1724/16-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/3081/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 18 31.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М ., Суханової Є.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання коштів спільною сумісною власністю подружжя , стягнення безпідставно набутих коштів .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд із позовом про стягнення безпідставно набутих коштів , в подальшому уточнила вимоги , просила визнати кошти спільною сумісною власністю подружжя і стягнути із ОСОБА_4 на її користь 77 287 грн .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 із 15 липня 2006 року .

Позивач зазначає, що вони разом із чоловіком , 17 грудня 2012 року , за спільні кошти фактично придбали автомобіль марки ВАЗ - 2115 державний номер НОМЕР_1 у відповідача ОСОБА_4 , що діяв на підставі довіреності від імені власника автомобіля ОСОБА_6 , за суму 6 100 доларів США .

На підтвердження договору , ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 ключі , документи на автомобіль , видав нотаріальну довіреність .

ОСОБА_5 А помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_4, 19 червня 2015 року зняв автомобіль з реєстрації , і в цей же день , згідно довідки - рахунку продав автомобіль матері ОСОБА_5 - ОСОБА_7 за 45 000 грн.

Позивач вважає,що відповідач , фактично передав їй із чоловіком автомобіль , повторно здійснив продаж автомобіля , в результаті чого вона залишилися і без автомобіля , і без коштів .

Позивач , посилаючись на норми ст.ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України , вважає, що автомобіль був придбаний за спільні кошти сім»ї, і вона має право на половину сплаченої суми , а саме 3 050 доларів США .

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішеннями суду, позивач подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов. Доводи апеляційної скарги співвпадають із доводами позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено , що згідно розписки від 17 грудня 2012 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6 100 доларів США за автомобіль НОМЕР_1 ( а.с. 9) .

ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 довіреність 18 грудня 2012 року з правом розпоряджатися автомобілем (а.с.10-11).

Представник відповідача, заперечуючи проти позову , зазначала, що автомобіль НОМЕР_1 належав на праві власності ОСОБА_6, в інтересах якого діяв ОСОБА_4, на підставі довіреності від 06 жовтня 2012 року( а.с. 10) .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.12 ).

Як встановлено судом , позивач не надавала своєму чоловікові ОСОБА_5 письмової згоди, щодо купівлі автомобіля і позовних вимог до нього про порушення її прав по розпорядженню коштами спільної сумісної власності - не пред'являла, що вказує на те, що таким чином визнала той факт, що ОСОБА_5., розпорядився коштами в сумі 6100 доларів США на власний розсуд . Будь-яких доказів про набуття вказаних коштів у власність у період шлюбу, позивач не надала .

Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року затверджено Правила державної реєстрації та обліку транспортних засобів ,які є обов'язковими для власників транспортних засобів.

Згідно із п.8 вказаних Правил , державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (нотаріально посвідчена довіреність).

Як видно із матеріалів справи ,ОСОБА_5, маючи на руках довіреність від 18 грудня 2012 року на право розпорядження автомобілем, проте нрі він , ні його дружина ОСОБА_3, яка вважає себе співвласником коштів, за які було фактично куплено транспортний засіб, не реалізували своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу.

З моменту нотаріального посвідчення довіреності, до дня смерті ОСОБА_5, транспортний засіб повністю перебував у його володінні та користуванні.

Висновок суду , що кошти отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_5 за автомобіль ВАЗ 2115 д./з. НОМЕР_1, який належав на праві власності ОСОБА_6, в інтересах якого він діяв на підставі довіреності від 06 жовтня .2012 року , отримані без достатньої правової підстави, а відтак відсутні і підстави для їх повернення, є цілком обгрунтованим .

При передачі у власність спірного автомобіля , шляхом зняття з державної реєстрації на підставі довідки-рахунку №223450, коштів у сумі 45 000 грн. за автомобіль, ОСОБА_4 від ОСОБА_7 не отримував. Фактично відбулася лише реєстрація автомобіля

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до п.п.22.-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П.24. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Позивач , відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надала суду доказів , які б підтверджували її доводи щодо придбання автомобіля за спільні сімейні кошти , претензій щодо володіння , користування автомобілем до чоловіка не пред»являла.

ОСОБА_5 за життя не реалізував своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу, маючи для цього всі необхідні повноваження і документи.

Згідно довідки Попільнянського та Ружинського районів підпорядкований УДАІ УМВС України в Житомирській області автомобіль НОМЕР_1 зареєстрований 19 червня 2015 року за ОСОБА_7.( а.с. 17) , власником автомобіля фактично є ОСОБА_7 , а відтак фактично правовідносини виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Будь-яких претензій до ОСОБА_7 позивач на заявляла .

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України.

Позивач не довів обставину, що кошти в сумі 6100 доларів США, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та безпідставно отримані відповідачем.

За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не довела позовні вимоги в межах заявлених нею вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінила предмет або підставу позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

За таких обставин , перевіряючи відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 , 316,319 ЦПК України , колегія суддів ,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді