Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про витребування майна із чужого незаконного,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 04 червня 1983 року по 18 жовтня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

16 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, на підставі якого остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, яку в подальшому продала ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 14 лютого 2009 року, а ОСОБА_7, у свою чергу, продала вказану квартиру ОСОБА_8, яку остання продала ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири від 27 червня 2009 року.

Звертав увагу на те, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, який було укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, оскільки судом установлено, що остання розпорядилась майном зі спільної сумісної власності подружжя без його згоди, при цьому судом зазначено, що він має право звернутись до власника квартири із позовом про витребування майна.

Посилаючись на наведені обставини, просив витребувати із чужого володіння ОСОБА_4 на його користь Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частини вказаної квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,9 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частини вищевказаної квартири.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 04 червня 1983 року по 18 жовтня 2010 року.

Відповідно до договору міни від 16 жовтня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14 лютого 2009 року ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_7, а остання продала спірну квартиру ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 12 травня 2009 року, а ОСОБА_8 продала вищевказану квартиру ОСОБА_4, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2009 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що 14 лютого 2009 року ОСОБА_5 розпорядилася спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартирою АДРЕСА_1, без згоди ОСОБА_3, уклавши договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_7

При укладанні та посвідченні вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_5 повідомила нотаріусу неправдиві відомості про те, що вона не перебуває в шлюбі, а спірна квартира є її особистою власністю, чим ввела в оману нотаріуса та покупця ОСОБА_7

У вказаному рішенні зазначено про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частини квартири, оскільки вона належить йому відповідно до вимог закону, при цьому останній має право звернутись із віндикаційним позовом до власника спірної квартири на підставі ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 має право на Ѕ частини спірної квартири, оскільки вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та вибула з володіння останнього поза його волею.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 не є і не був власником спірної квартири, як в цілому, так і її частки, оскільки власником квартири була ОСОБА_5, а належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, проте на підтвердження цих фактів доказів позивачем не надано.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначила, що судовим рішенням у цивільній справі за участю тих самих осіб, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а отже, вказана обставина в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, а ОСОБА_3 має право звернутися із віндикаційним позовом до власника спірної квартири на підставі ст. 388 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, рішення суду першої інстанції про задоволення позову значно погіршить становище відповідачки, оскільки встановлено, що вона набула у власність (третя по рахунку) квартиру, вимога позивача про витребування Ѕ частини квартири по перше ускладнить виконання судового рішення, та буде несправедливим.

Проте, повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна встановлюється судом.

Тому пред'явлення позову до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частку квартири не підлягає доказуванню, тому що в силу рішення апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Розглядаючи зазначений позов, відповідно до вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України, суди мають встановлювати, що якщо частка у праві спільної часткової власності за відплатним договором придбана в особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, то особа, яка втратила частку, має право вимагати поновлення права на неї за умови, що ця частка вибула з її володіння не з її волі.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 212-214, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не перевірено, що розмір майна який вибув з володіння ОСОБА_3 до третьої особи без його згоди становить Ѕ частку, не перевірено чи визначали розміри часток між колишнім подружжям ОСОБА_3.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування із чужого незаконного володіння Ѕ частини квартири, із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова