Справа №611/925/17
Провадження №2/611/390/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове цивільну справу за позовом заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2017 року заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 районної державної адміністрації у Харківській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі від 26 листопада 2008, відповідно до якого ОСОБА_2 передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, площею 31,8704 га з кадастровим номером :03:000:0320.

В обґрунтування позову зазначив, що зазначений договір оренди землі укладено з порушенням ст. 13, 18 Закону України «Про оцінку земель», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), а саме - без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Посилаючись на те, що оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним.

В судове засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився також, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

Представник відповідача ОСОБА_1 РДА Харківської області в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Крім того, надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що порушення вимог закону щодо встановлення в договорі орендної плати без належного визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відбувалось, будь-яких доказів щодо зниження розміру нормативно правової оцінки земельної ділянки і, відповідно, розміру орендної плати за договором, а також про невідповідність розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки чи методики її проведення положенням законодавства позивачем не надано. У звязку з чим вважає, що обґрунтування порушення інтересів держави та необхідність їх судового захисту, наведене позивачем у позові, ґрунтується виключно на припущеннях.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Як передбачено ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 6 ст. 23 Закону встановлено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Згідно положень ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до а. 8 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, а функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

Абзацом 2 п. 3 зазначеної постанови на Міністерство аграрної політики та продовольства покладено функції із забезпечення формування державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 251 пункту 4 Положення передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Окрім цього, в силу ч. 4 ст. 122 ЗК України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території області на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Судом встановлено, що 26 листопада 2008 року міжОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області в особі голови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі б/н, відповідно до якого останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку із земель запасу, площею 32,8704 га, кад. номер :03:000:0320, розташовану на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору до 01 січня 2018 року. Згідно п. 5 договору станом на 01.01.2009 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 360 737,90 грн (а.с.25-30).

Даний договір оренди зареєстровано в ОСОБА_1 районному управлінні юстиції Харківської області 19 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обовязковим.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону, технічна документація нормативно грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Однак у договорі оренди земельної ділянки державної форми власності, укладеного 26 листопада 2008 року, розмір орендної плати встановлено з порушенням вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку земель».

У договорі оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 РДА Харківської області відсутня нормативно грошова оцінка, її розрахунок фактично не проводився, технічна документація не складалась, відповідачем ОСОБА_1 РДА не затверджувалась.

Приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 вищевказаного Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

В ст. 6 Закону України «Про плату за землю» (в ред. на момент укладення договору) зазначено, що ставки земельного податку з одного гектара сільськогосподарських угідь встановлюються у відсотках від їх грошової оцінки у таких розмірах: для ріллі, сіножатей та пасовищ 0,1; для багаторічних насаджень 0,03.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Отже, спірний договір укладено з порушенням норм ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», а саме - без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину встановленого законодавством порядку.

Крім того, в ухвалі суду касаційної інстанції у цивільній справі № 6-22189св12 висловлено правову позицію про те, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться обовязково у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що передбачено ст. 13 ЗУ «Про оцінку земель». При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину передбаченого законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України в постановах від 08.04.2015 р. у справі № 3-41гс15, від 20.05.2015 р. у справі № 3-70гс15, від 01.07.2015 р. у справі 916/1736/14, від 11.05.2016 р. у справі № 6-824цс16.

Відповідно до ст. 211 Закону України наслідком укладення угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

В ст. ст. 203, 228 ЦК України вказано, що правочини не можуть суперечити цивільно-правовому законодавству, не повинні бути спрямовані на порушення інтересів і пошкодження майна держави, територіальної громади, незаконним заволодінням ним, а тому, при таких обставинах, договір визнається недійсним.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11,57, 60, 209, 212-215, 217, 218 ЦПК України , на підставі ст.ст. 1, 13, 15, 21 «Про оренду землі», ст.ст. 13, 23 «Про оцінку землі», ст. 6 ЗУ «Про плату за землю», ст.ст. 203, 215, 228, 257, 261, 632 ЦК України, ст. 211 ЗК України,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 26 листопада 2008 року земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0320, площею 31.8704 га, розташованої на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_2, зареєстрований в ОСОБА_1 районному управлінні юстиції Харківської області 19 лютого 2014 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь прокуратури Харківської області (код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Барвінківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. А. Коптєв