Справа № 127/3235/16-ц Провадження № 22-ц/772/14/2017Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 55Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О.В.,

представника відповідача Сівака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРІС» ЛТД про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3,подану його представником ОСОБА_4, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, неодноразово збільшуючи та змінюючи позовні вимоги, просив: стягнути з відповідача на користь позивача 12 320 грн., в тому числі 2 400 грн. заборгованості по заробітній платі, 800 грн. компенсації за невикористану відпустку, 9 120 грн. компенсації за затримку у проведенні розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилався на те, що з 03.11.2003 року по 30.11.2015 року він працював начальником автоколони ТОВ фірма «БРІС» ЛТД, згідно наказу від 30.11.2015 року №78/1-К був звільнений з посади. Цим же наказом зобов'язано бухгалтерію виплатити йому компенсацію за невикористаних 10 календарних днів щорічної відпустки, та надано довідку про доходи від 01.12.2015 року №439, у якій відображено нарахування зарплати по жовтень 2015 року включно, і не зазначено про нарахування зарплати за листопад 2015 року. Вважає, що відповідач не виплатив йому заробітну плату за листопад 2015 року та компенсацію за невикористаних 10 календарних днів щорічної відпустки, а за жовтень 2015 року виплачена лише частково - 930,56 грн. замість 2400 грн. 28.12.2015 року позивач письмово звернувся із листом до відповідача з проханням добровільно виплатити йому заборгованість з виплати заробітної плати, проте ні відповіді ні заборгованих коштів не отримав. Стверджує, що остаточний розрахунок при звільненні з ним проведено не було, тому він змушений звернутись до суду.

Рішенням Вінницького міського суду від 23.03.2016 року у задоволенні позову відмовлено в зв'язку з тим, що позивачеві були виплачені всі належні суми та заборгованість по заробітній платі відсутня, порушень вимог ст. 116 КЗпП не встановлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не застосовано норми ст.ст. 116, 117 та 136 КЗпП України, згідно яких відповідач мав право видати розпорядження щодо заподіяної працівником шкоди і звернути його до виконання лише до 19.11.2015 року, про що повідомити працівника, натомість наказ про утримання коштів датований 30.11.2016 року, жодних доказів повідомлення позивача щодо наказу, суду не надано. Також, суд взяв до уваги проведену з численними порушеннями інвентаризацію, якою нібито встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, за що покладено на позивача відповідальність, зокрема: інвентаризація була проведена без участі позивача, неповноважним складом комісії, про результати інвентаризації, як і про наказ № 79/1В від 30.11.2015 року ОСОБА_3 повідомлено не було, через що він не мав можливості оскаржити даний наказ. Разом з тим, відповідач не надав доказів що саме позивач є матеріально-відповідальною особою в частині витрат запчастин зі складу при проведенні ремонтних робіт на транспортних засобах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

По справі судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

03 листопада 2003 року ОСОБА_3 в порядку переведення був прийнятий на посаду начальника автоколони ТОВ фірма «БРІС» ЛТД, що підтверджується записом №36 трудової книжки. (а.с.4)

03 листопада 2003 року між ТОВ фірма «Бріс» ЛТД та ОСОБА_3 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з пунктом 1 якого ОСОБА_3 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність по забезпеченню збереження довірених йому «Адміністрацією» матеріальних цінностей. Відповідно до пункту 3 Договору про повну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення з вини працівника зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, працівник несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, розмір та порядок відшкодування якої визначається чинним законодавством.(а.с.32)

21 жовтня 2015 року, на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 ТОВ фірма «Бріс» ЛТД перераховано аванс за жовтень в сумі 1000 грн., а 17.11.2015 року перераховано зарплату за жовтень 2015 року в сумі 930,56 грн., що підтверджується випискою за договором № CD0-0000112-Ф/14-RIV (рахунок НОМЕР_1) за період з 01.09.2015р. по 08.12.2015р., платіжним дорученням від 21.10.2015р. №1732, від 17.11.2015 р. № 1852 та відомістю для перерахування коштів в банк.(а.с. 7-8, 52-55).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач провів розрахунок з позивачем за жовтень 2015 року, що не заперечується позивачем.

Стосовно виплат за листопад 2015 року та компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки слід зазначити таке:

-з 02.11.2015р. по 25.11.2015 року ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці згідно наказу № 65 від 26.10.2015 року, що підтверджено табелем обліку робочого часу за листопад 2015 року. (а.с. 40-41, 48)

-29 жовтня 2015 року директором ТОВ фірма «Бріс» ЛТД видано наказ № 59/1-0 «Про проведення інвентаризації», згідно якого наказано провести інвентаризацію запасних частин, виробничого та господарського інвентарю, інструментів, інших матеріальних цінностей та основних засобів на Вінницькій автоколоні ТОВ фірма «БРІС», з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01.11.2015р. з обов'язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів, створено робочу комісію для проведення інвентаризації (а.с. 49)

-Відповідно до висновку робочої комісії, станом на 5 листопада 2015 року встановлено нестачу запасних частин по Вінницькій автоколоні на суму - 71 962,00 грн. без ПДВ. (а.с.30 - 31). ОСОБА_3 відмовився підписувати висновок інвентаризаційної комісії та відмовився від участі в засіданні інвентаризаційної комісії, про що 05.11.2015 року було складено відповідний акт. (а.с.47)

-30 листопада 2015 року позивач звільнений з посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, про що видано наказ №78/1-к та зобов'язано бухгалтерію виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 4-5).

-Як вбачається з розрахункового листа, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складала 75,29 грн., таким чином, компенсація з 10 днів невикористаної щорічної відпустки становить - 752,90 грн. (а.с. 28)

-За листопад 2015 року позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 2902,72 грн., що підтверджується розрахунковим листком за листопад 2015 року, з якого вбачається, що до виплати після утримання податків і зборів позивачеві належить 2 334,95 грн., яка складається із: 342,86 грн. заробітна плата за 3 робочі дні, 1806,96 грн. оплата відпустки, 752,90 грн. компенсація невикористаної відпустки. (а.с. 70)

-30 листопада 2015 року директором ТОВ фірма «Бріс» ЛТД видано наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку», відповідно до якого з ОСОБА_3, як з матеріально-відповідальної особи - начальника Вінницької автоколони, утримано середньомісячний заробіток за шкоду, заподіяну ТОВ фірма «Бріс» ЛТД при виконанні трудових обов'язків та вирахувано середньомісячний заробіток в сумі 2334,95 грн.(а.с.24)

Отже, за таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати позивачеві на день звільнення, так як нарахування за листопад 2015 року були вирахувані з нього на підставі наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку», а дії відповідача по проведенню інвентаризації, висновки інвентаризаційної комісії, та наказ №79/1В «Про вирахування середнього місячного заробітку» позивачем не оскаржувався, судові рішення з цього приводу відсутні, а відтак на час розгляду справи відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які утримані згідно з вищевказаним наказом.

Слід також зазначити, що ОСОБА_3 після ухвалення рішення у даній справі оскаржив наказ про вирахування середньомісячного заробітку до Вінницького міського суду: справа № 127/7868/16-а, провадження № 2/127/3378/16 ( копія ухвали про відкриття провадження на а.с. 118) та на час розгляду справи апеляційним судом рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено, рішення набрало законної сили 10.11.2016 року після перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3подану його представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 23.03.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРІС» ЛТД про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета