Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/797/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

18.07.2017 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді Кіселика С.А.

суддів : Суровицької Л.В., Чельник О.І..

за участі секретаря судового засідання - Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за позовом кредитної спілки "Простір" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Васіно і К", Фермерського господарства "Наталка Ф" про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою кредитної спілки "Простір" на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, кредитна спілка «Простір», звернувся в суд із вищезазначеним позовом до відповідачів, зазначивши в обгрунтування позову, що 12 грудня 2006 року між кредитною спілкою і членом кредитної спілки ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 321, за умовами якого спілка надала йому кредит в розмірі 60 000,00 грн. 00 коп. строком на 8 місяців, із сплатою процентів за його користування в розмірі 72% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2, що виникають з договору, було укладено договори поруки від 12.12.2006 року, за якими ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сільськогосподарське підприємство з обмеженою відповідальністю «Васіно і К», Фермерське господарство «Наталка Ф» виступили поручителями відповідача ОСОБА_2 та на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед спілкою по його зобов'язаннях, які виникають з умов договору в повному обсязі, в строки та на умовах, визначених договором. Відповідач передбачені договором зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим станом на 15.10.2013 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 і, відповідно, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сільськогосподарського підприємства з обмеженою відповідальністю «Васіно і К», Фермерського господарства «Наталка Ф», становить 302 241,26 грн., з яких: 42 000,00 грн. - основний борг (тіло кредиту) та 260 241,26 грн. - проценти за користування кредитом. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.01.2008 року по справі № 2-172/2008 стягнуто з відповідачів на користь спілки станом на 12.07.2007 року заборгованість в сумі 70 677,52 грн., в тому числі 25 091,49 грн. - борг по відсоткам за користування кредитом та 45 586,03 грн. - пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Рішення суду не виконане. Станом на 15.10.2013 року заборгованість відповідачів по процентам за користування кредитом, яка стягнута рішенням суду за договорами поруки становить 235 149,77 грн. (із розрахунку 260 241,26 грн. - 25 091,49 грн. = 235 149,77 грн.). Кредитна спілка має намір частково стягнути з відповідачів суму заборгованості по процентам в сумі 30 000,00 грн., а тому посилаючись на вимоги діючого законодавства просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2017 року Позов Кредитної спілки «Простір» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, СТОВ «Васіно і К», ФГ «Наталка Ф» про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Простір» заборгованість по процентам в сумі 30 000,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 300,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення через порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши в межах ст. 303 ЦПК України матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 12 грудня 2006 року між кредитною спілкою і членом кредитної спілки ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого спілка надала йому кредит в розмірі 60 000,00 грн. 00 коп. строком на 8 місяців, із сплатою процентів за його користування в розмірі 72% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2, що виникають з договору, було укладено договори поруки від 12.12.2006 року, за якими ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сільськогосподарське підприємство з обмеженою відповідальністю «Васіно і К», Фермерське господарство «Наталка Ф» виступили поручителями відповідача ОСОБА_2 та взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед спілкою по його зобов'язаннях, які виникають з умов договору в повному обсязі, в строки та на умовах, обумовлених договором. Відповідач передбачені договором зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість яка станом на 15.10.2013 року, за розрахунком позивача, становить 302 241,26 грн., з яких: 42 000,00 грн. - основний борг (тіло кредиту) та 260 241,26 грн. - проценти за користування кредитом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що із досліджених судом доказів вбачається, що у відповідача існують зобов'язання які виникли на підставі укладеного між сторонами кредитного договору щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, що ОСОБА_2 їх не виконує і має заборгованість як в частині повернення основної суми кредиту так і в частині сплати процентів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до 12 серпня 2007 року (пункт 2.1 кредитного договору), так і строк виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 12 числа кожного місяця починаючи з 12 січня 2007 року (пункт 4.1.3 Кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Керуючись наведеними нормами матеріального права та беручи до уваги факт неналежного виконання боржником своїх зобов'язань визначених у кредитному договорі, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача частини суми заборгованості за процентами є законною, тобто ґрунтується на Законі та договорі.

Беручи до уваги наявність в матеріалах справи заяв відповідачів щодо застосування строків позовної давності колегія суддів перевіряючи доводи відповідачів в частині необхідності застосування судом норм Закону щодо позовної давності виходять із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору так і строки виконання зобов'язань.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно положень ст.. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Із пункту 8.3 кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди про збільшення строку позивної давності до шести років.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пунктом 4.1.3 договору) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) щомісяця до 12 числа кожного місяця починаючи з 12 січня 2007 року.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що, за умовами договору, погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами, до 12 числа кожного місяця, починаючи з 12 січня 2007 року а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Із особової картки позичальника (т.1. а.с. 13) вбачається, що відповідач в період з 12.01.2007 року по 12.08.2007 року не провів жодного платежу у зв'язку із чим вже з 13 січня 2007 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 12 серпня 2007 року. Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 06.10.2013 року, тобто після закінчення визначеного у договорі шестирічного строку.

Сплату зазначених вище коштів представник відповідача ОСОБА_2 не спростовує.

Однак, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Колегією суддів встановлено і це підтверджується поданими до суду доказами, що відповідач, у 2011 році, а саме 15.02.2011 року, 17.06.2011 року, 13.10.2011 року, 17.11.2011 року,13.12.2011 року та 09.02.2012 року провів плату згідно кредитного договору № 327 від 12.12.2006 року на загальну суму 16000 грн.

Зазначені дії суд сприймає як визнання відповідачем існуючого боргу за кредитним договором, а отже перебіг позовної давності є перерваним.

Крім того, в своїй позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення лише процентів за користування кредитом. Згідно п. 5.1 Кредитного договору - нарахування відсотків відбувається за кожний день користування кредитом, починаючи з наступного дня після отримання позичальником кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом.

Оскільки ОСОБА_2, на час звернення позивача до суду із позовом, остаточного розрахунку за кредитом не провів, то весь період часу який передує цій події відповідач законно нараховував проценти за користування кредитом і строк позовної давності на звернення до суду за стягненням нарахованих сум не пройшов оскільки він становить шість років.

Доводи апелянта, що позивач не довів, як факт укладення з ОСОБА_2 кредитного договору № 327, так і факт отримання ним кредиту за договором № 321 є безпідставними, оскільки позивач повідомляв суд, що зазначення ним у позовній заяві кредитного договору № 321 є помилкою, насправді 12.12.2006 року з ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 327. Крім того, відповідач своїми діями, а саме зверненням до суду із позовом до КС «Простір» про визнання недійсним укладеного між ним та КС «Простір» кредитного договору № 327 від 12.12.2006 року недійсним з підстав відсутності, як вважав ОСОБА_2, у кредитної спілки статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення послуг з надання кредиту, визнавав факт укладення такого договору.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що у договорі поруки, укладеному між сторонами, не визначено строку дії цього договору.

У договорі кредиту від 12 грудня 2006 року зазначено кінцевий термін погашення кредиту - 12 серпня 2007 року.

За таких обставин право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 13 серпня 2007 року, та діяло протягом наступних шести місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-29цс14 від 23 квітня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості із поручителів.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Крім того, не є підставою для скасування правильного рішення суду та обставина, що розгляд справи відбувся за відсутності інших відповідачів та їх представників, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки дана обставина ні в якій мірі не порушує прав ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.. ст. 303, 307, 308, 313 - .315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Л.В. Суровицька

О.І. Чельник