Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2245/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3687/17 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 13.07.1987 року по 27.09.1987 року в ході виконання службового обовязку він приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС, що в подальшому призвело до розвитку: «Виразкова хвороба, рубцово-виразкова деформація луковиці 12-ти перстної кишки, хронічний гастро дуоденіт, хронічний панкреатит, хронічний персистуючий гепатит, хронічний некалькулезний холецистит. Гіпертонічна хвороба, кардіоцеребральна форма. Гіпертензивне серце. Хронічний піелонефріт. Дисциркуляторна енцефалопатія та дегенеративних-дисторофічних процесів хребта на шийному рівні з венозною дисфункцією. Астено-невротичний синдром. Гіпертонічна нефропатія. Хронічний гастрит, хронічний бульби».

Внаслідок ушкодження здоровя отриманих під час виконання обовязків військової служби, він змушений тривалий час знаходиться на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки він отримав чисельні хвороби.

Вказує, що вказані хвороби, повязані з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що в результаті стало приводом для неодноразових звернень до лікарні, де він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні.

З 16.02.2002 року йому встановлено 3 групу інвалідності.

Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення, але в подальшому, його стан здоровя не покращувався, а з кожним разом стає тільки гірше.

У звязку з захворюванням, отриманих під час проходження військової служби порушено його нормальні життєві звязки, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди, обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав невиліковні захворювання.

Зазначає, що його постійно турбують головні болі, часто виникає запаморочення, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, та ін.

Значна частина пенсії, яку він отримує витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 240 000,00 гривень.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій справі у повному обсязі суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом встановлено, що позивач з 13.07.1987 року по 27.09.1987 року в ході виконання службового обов'язку у лавах Міністерства внутрішніх справ України приймав участь в ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, що підтверджено довідкою.

Відповідно до довідки МСЕК від 16.02.2002 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв'язку із захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов'язків військової служби при ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС.

Стаття 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Виходячи зі змісту "Про чисельність Збройних Сил України" нормативно-правовий акт № 235-УШ від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України "Про Збройні сили України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно вказаних нормативних актів, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст. ст. 11, 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов'язок надання яких покладається на сторони по справі.

В даному ж випадку суд першої інстанції правильно вважав, що позивач не надав належних доказів того, що під час отримання ушкодження свого здоров'я через участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 13.07.1987 року по 27.09.1987 року він перебував на службі у Збройних силах України, які утворились лише 06.12.1991 року.

Таким чином, Міністерство внутрішніх справ України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку.

Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд першої інстанції правильно вважав, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, регулюються Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно, в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив, вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: