Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2435/17
Провадження №: 2/332/1102/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Жечевій А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 14.10.1982 року по 29.01.2016 рік працювала у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді (професії) машиніст крана металургійного виробництва, має загальний стаж роботи 38 років 4 місяці, з них 33 роки 3 місяці у обтискному цеху, 31 рік за вказаною професією, 35 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, про що зазначено в ОСОБА_2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 08.02.2017 форма П-4. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.01.2017 року №11 їй було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 06.03.2017 року встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Внаслідок отримання професійних захворювань через нехтування адміністрацією ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» своїх обовязків по створенню безпечних умов праці вона постійно вимушена знаходитись під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування та зазнає значних моральних страждань, порушився її нормальний образ життя, не може влаштуватися на повноцінну роботу з причин інвалідності та протипоказань, порушені її нормальні життєві звязки, позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя. У звязку з цим, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена її душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне, здорове життя. Просить суд стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на її користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, в сумі 50000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав за можливе їх задовольнити в сумі 15000 гривень, в обґрунтування своєї позиції надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмовій заяві (а.с.53-54). Наголосив, що встановлений позивачу процент втрати працездатності не позбавив її можливості працювати, а лише протипоказані важка фізична праця, стато-динамічні навантаження, втім, непрацездатною її не визнано. Крім того, трудові відносини позивача з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» були припинені за її власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, а не за станом здоровя, а також зазначив, що при влаштуванні на роботу позивачку було повідомлено відповідачем про шкідливі умови праці.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 14.10.1982 року по 29.01.2016 року, переважно на посаді (професії) машиніста крана металургійного виробництва, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 11.01.2017 року, наданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 11.01.2017 року №11, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичною ангіодистонією ускладненою дисциркуляторною енцефалопатією І-ІІст. з переважним ураженням в ВББ, антено-вестибулярним та невротичним синдромами у поєднанні з радикулопатією (С5, С6, С7, L5, S1) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першого ст.(токсико-пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.) група «А», ЛН першого ст.(а.с.9-10)

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662, вібраційна хвороба (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Т75.2) входить до вказаного переліку внаслідок роботи на робочому місці, що генерує вібрацію. Токсико-пиловий бронхіт (п.4 розділу ІІ Переліку) входить до вказаного переліку внаслідок роботи на металургійних та ливарних виробництвах.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2017 року професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Причина виникнення професійного захворювання: наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва обтискного цеху ПАТ «Запоріжсталь»: загальної вібрації з еквівалентним рівнем 101,6 -105,0 дБ при ГДР 101 дБ; азоту діоксину у концентрації 1,15 1,85 мг/м куб. при ГДК 2,0 мг/м куб.; заліза оксиду у концентрації 6,7 7,0 мг/м куб. при ГДК 6,0 мг/ м куб; пилу у концентрації 4,4 18,5 мг/м куб. при ГДК 4,0 мг/м куб (а.с.7-8).

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 06.03.2017 року серії АВ №0823119) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 50% та 3 третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання безстроково(а.с.34,35).

Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №137 від 06.03.2017 року ОСОБА_1 потребує відновної терапії, медичного спостереження, санітарно-курортного лікування (а.с.31-33).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача, де під час виконання нею трудових обовязків отримала інвалідність внаслідок професійного захворювання, у звязку з чим за висновком МСЕК від 06.03.2017 року їй встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 50%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнала професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 50% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд вона позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 50%, встановлення у звязку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоровя, ступінь втрати професійної працездатності, повязані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених нею моральних страждань є 23000 гривень. В іншій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 640,00 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст.10,11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1, іпн НОМЕР_1, моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, у розмірі 23000 (двадцять три) тисячі гривень.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 гривень.

В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07.11.217 року. Повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя Безлер Л.В.