Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/8710/16 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/778/2043/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗапоріжАгроПромСервіс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Знамянський меблевий комбінат», про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» про визнання договору недійним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є співвласником 0,363 часток в майні ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Відповідно до п. 3.4 Статуту ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» майно підприємства належить трудовому колективу на правах власності.

Згідно із п. 5.1 статуту ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» вищим органом підприємства є збори членів трудового колективу, які мають свою частку в майні підприємства.

Між відповідачами ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд» та ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» укладено договір купівлі-продажу № 9 від 29 серпня 2002 року відокремлено розташованої адміністративної будівлі підприємства, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2003 року у справі № 2/1767/2003 визнано недійсним Протокол зборів членів трудового колективу ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» від 28 серпня 2002 року в частині надання дозволу на відчуження відокремлено розташованої адміністративної будівлі, розташованої по вул. Перемоги,2 в м. Запоріжжя.

Вважає, що відповідачем ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд» відчужено майно, що належить на праві власності трудовому колективу підприємства без прийняття відповідного рішення зборів членів трудового колективу, чим порушено його права як співвласника майна ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», приписи ст. 30 Закону України «Про власність» та п. 5.1 статуту ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», а сам договір купівлі-продажу № 9 від 29 серпня 2002 року повинен визнаний недійсним, оскільки під час його укладання сторонами не дотримано вимог ст. 30 Закону України «Про власність».

З огляду на зазначене просив визнати недійсним договір купівлі-продажу № 9 від 29 серпня 2002 року відокремлено розташованої адміністративної будівлі підприємства, розташованої по вул. Перемоги, 2 у м. Запоріжжя , укладений між ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд» та ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої ТОВ «Багіра».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи ТОВ «Знамянський меблевий комбінат».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 9 від 29 серпня 2002 року відокремлено розташованої адміністративної будівлі, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2, укладений між ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд» та ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Багіра» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗапоріжАгроПромСервіс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Знамянський меблевий комбінат», про визнання договору недійсним, позивач зазначав про порушення його прав, як співвласника майна.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_3 належить 0,363 часток або суми 1050 тис. карбованців в майні ЗКБУ «Машбуд», що підтверджується свідоцтвом про право власності № 1/102, виданим 13.01.1994 року. Зазначені обставини встановлені Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2003 року у справі №2/1767/2003 (т.1, а.с.6).

29 серпня 2002 року між ЗКБУ «Машбуд» та ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс», було укладено договір купівлі-продажу №9 відокремлено розташованої адміністративної будівлі, розташованої за адресою: м.Запоріжжя, по вул. Перемоги, буд. 2 (т.1, а.с.4).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2003 року у справі №2/1767/2003 було визнано недійсним Протокол зборів членів трудового колективу ЗКБУ «Машбуд» від 28.08.2002 року в частині надання дозволу на відчуження відокремлено розташованої адміністративної будівлі, розташованої по вул. Перемоги,2 в м. Запоріжжя.

Суд задовольняючі позов, дійшов висновку, що указані вимоги закону були порушені, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2003 року у справі №2/1767/2003 було визнано недійсним Протокол зборів членів трудового колективу ЗКБУ «Машбуд» від 28.08.2002 року в частині надання дозволу на відчуження відокремлено розташованої адміністративної будівлі, розташованої по вул. Перемоги,2 в м. Запоріжжя та порушене право ОСОБА_3 може бути поновлено шляхом повернення сторін договору до попереднього стану.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені відповідачем і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Однак, статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009р. відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення переданого їй на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін цього договору до попереднього стану саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалах від 16 березня 2011 року та від 10.03.2011року в цивільних справах №6-58632св10 та №6-2773 св08 - відповідно.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №67391132 від 06.09.2016 року вбачається, що нежитлова будівля, літ.А. у м.Запоріжжі, вулиця Перемоги, будинок 2 належить на праві власності ТОВ «Багіра» на підставі договору купівлі-продажу 07.02/1 від 07.02.2003 року (т.1, а.с.33-34).

Суд першої інстанції не надав оцінку доводам ТОВ «Багіра» щодо ймовірних прав товариства на нерухоме майно, яке за оспорюваним правочином вже не належить сторонам договору купівлі-продажу, а тому не може бути повернуто відповідачем ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» продавцю ЗКБУ «Машбуд».

Отже, суд не зясував коло належних відповідачів та в порушення ст.33 та ч.4 ст.10 ЦПК України не розяснив позивачу право на залучення їх до участі у справі та правові наслідки не реалізації такого права.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Орджонікіджевського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2003 року у справі №2/1767/2003 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» про визнання недійсними зборів членів трудового колективу ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» та визнання прав та повноважень директора ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» (т.1, а.с.13-15), яке містить відомості про спірний правочин, а тому був обізнаний про факт укладання договору купівлі-продажу № 9 від 29 серпня 2002 року відокремлено розташованої адміністративної будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2, укладеного між ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд» та ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс».

Встановивши зазначені обставини, суд відмовив в задоволенні заяви ТОВ «Багіра» про застосування строків давності з посиланням на те, що товариство не є стороною у справі, а тому позбавлено права заявляти зазначене клопотання.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про власність", чинного на час відчуження спірного майна, колективні підприємства є суб'єктами права колективної власності.

Відповідно до ст. 30 указаного закону право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника, зокрема загальні збори.

Статтею 48 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно зі статутом ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» вищим органом підприємства є збори членів трудового колективу, які правомочні прийняти рішення з будь-яких питань, виконавчим органом - рада, яка здійснює управління поточною діяльністю підприємства.

Пунктом 11.1 статуту ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд» передбачено, що трудовій колектив підприємства складають особи, які приймають участь працею в його діяльності на підставі трудового договору та мають свою частку в майні підприємства. Особи, які працюють за контрактом, договорами підряду та іншими договорами не є членами трудового колективу.

Відповідно до п.4 статуту передбачено, що майно підприємства належить трудовому колективу на праві власності.

За змістом ст. 252-1 КЗпП України трудовий колектив утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.

Право колективної власності та його здійснення врегульовані Законом України "Про власність", згідно зі ст. 20 якого суб'єктом цього права є колективне підприємство, а не члени його колективу. Виникає воно, зокрема, на підставі передачі державних підприємств в оренду, викупу трудовими колективами державного майна.

Статтею 23 Закону передбачено, що в майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника в майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів ані в суді першої ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, що позивач на час звернення до суду з позовом не припинив трудові відносини з ОСОБА_4 колективним будівельним управлінням «Машбуд».

Проте в матеріалах справи міститься листок непрацездатності, який виданий ОСОБА_3, місце роботи якого ТОВ «Євіта» (т.1, а.с.212)

Крім того, судом першої інстанції не встановлено, та ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що він мав право власності саме на спірне приміщення або його частину, що це право ними зареєстроване в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі відповідача, співвідповідача, навіть у випадку обов'язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.

Цивільний процесуальний Кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі, вирішити справу як суд першої інстанції, самостійно на свій розсуд змінювати підстави і предмет позову або обирати спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до положень статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування й ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 колективного будівельного управління «Машбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗапоріжАгроПромСервіс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Знамянський меблевий комбінат», про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: