Провадження № 22-ц/780/2799/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 20.07.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

В С Т А Н О В И Л А :

06 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, де просила

визнати недійсним з моменту укладення договір №720370 від 28 липня 2016 року додатком №1 та №2, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» грошові кошти в розмірі 12 974,02 грн.,

визнати недійсним договір доручення №720370 від 28 липня 2016 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»,

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» грошові кошти в розмірі 8 316 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона уклала договір №720370 від 28 липня 2016 року під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, оскільки при укладанні оспорюваного договору їй була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладенні договору №720370 від 28 липня 2016 року також було порушено вимоги ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки не було отримано згоди на укладення даного договору від її чоловіка - ОСОБА_3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано недійсним договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі» №720370 від 28 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 12 974,02 грн.

В решті позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що укладений договір №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі» не відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», тому є недійсним.

Також, зазначено, що позивачем не доведено, що при укладенні договору №720370 від 28 липня 2016 року та договору доручення №720370 від 28 липня 2016 року її було введено в оману.

Крім цього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання недійсним договору доручення №720370 від 28 липня 2016 року недійсним, оскільки вказаний договір не підлягає обовязковій державній реєстрації, тому згода другого з подружжя при укладенні вказаного договору не вимагається.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» подало апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

ОСОБА_4 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Суд, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 19 січня 2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» видано свідоцтво Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( а.с. 41 ).

Розпорядженням №2239 зазначеної комісії від 15 вересня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» видано ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ( а.с. 40 ).

28 липня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 1 правочину, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

Договір укладається шляхом його підписання та підписанням додатку №1, який є невідємною частиною договору.

ОСОБА_4 є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак.

ОСОБА_4 забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених договором про адміністрування ( а.с. 15 ).

Відповідно до умов додатку №1 до договору №720370 ОСОБА_2 погодила марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «ZAZ Vida», вартістю 231 000 грн. ( а.с. 14 ).

Відповідно до умов додатку №1 до договору №720370, ОСОБА_2 зобовязалась сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТаК та формування групи у % + ПДВ у розмірі 8 316 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода - 0,415 + ПДВ, винагороду за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику - 3,00 + ПДВ ( там же ).

Відповідно до умов додатку №2 до договору №720370 ОСОБА_2, як учасник, зобовязалась протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобовязання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу ( а.с. 13 ).

В подальшому, 28 липня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» був укладений договір доручення, відповідно до умов п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобовязується вчинити визначені договором дії від імені довірителя ( а.с. 16 ).

Відповідно до умов п. 2.1. договору доручення передбачено, що між довірителем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) в групах через систему АвтоТак №720370 від 28 липня 2016 року.

Умовами договору про адміністрування передбачений обовязок довірителя по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» винагороди у розмірі 8 316 грн., що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто», повязані з включенням договору про адміністрування до системи АвтоТак та формуванням групи ( там же ).

Відповідно до умов п. 2.3. договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором ( там же ).

28 липня 2016 року згідно квитанції №ПН1026392 на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» ОСОБА_2 сплатила 8 316 грн. ( а.с. 22 ).

Згідно квитанції №0.0.608904580.1 від 30 серпня 2016 року ОСОБА_2 сплатила на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» грошові кошти у розмірі 3 075,38 грн., згідно квитанції №0.0.650464880.1 від 14 листопада 2016 року - 3 285,06 грн., згідно квитанції №0.0.632940147.1. від 13 жовтня 2016 року - 6 572 грн. ( а.с. 24 ).

За таких обставин, суд першої інстанції, передчасно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним договору №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі» від 28 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 12 974,02 грн., судового збору на користь держави 1 102,40 грн., виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції застосовані норми закону Закон України «Про фінансовий лізинг», які не підлягають застосуванню до правовідносин, оскільки, між сторонами виникли договірні відносини, яким не притаманні ознаки лізингу.

Відтак, суд помилково прийшов до висновку про недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Також, суд помилково прийшов до висновку, що при укладенні спірного договору №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі, не були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що оспорюваний договір містить несправедливі умови, застосування нечесної підприємницької практики, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, що умови договору порушують принцип добросовісності ( п. б ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України ) також умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, а також умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, за умовами спірного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» надає послуги, направлені на придбання автомобіля учасниками, зокрема, формує групи учасників, організовує і проводить у групах розподіл автомобілів, придбаває автомобілі, а також надає інші послуги, передбачені договором. Предметом угоди, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобіля в системі ОСОБА_5, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару автомобіля.

Відтак, з умов договору, укладеного між сторонами, вбачається, що вони не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін.

Також, з наведеного слідує, що придбання товарів у групах, за умови отримання відповідачем відповідної ліцензії та дотримання всіх встановлених вимог є легітимною підприємницькою діяльністю.

Разом з цим, не відповідає дійсності і висновок суду, про те, що сторони не погодили істотні умови договору та, що додатки до оспорюваного договору №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі» не складалися та не підписувалися сторонами повністю спростовується матеріалами справи ( а.с. 13, 14, 15, 17-20 ).

Крім цього, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, позивач не заперечувала підписання договору №720370 та додатки до нього.

Інші доводи позовної заяви, зокрема, про те, що позивач не розуміла умови договору, укладений договір не відповідає внутрішній волі позивача та був укладений під впливом обману, відповідач неповно виклав інформацію стосовно надання своїх послуг є необґрунтованими, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі, позивач отримала примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

Окрім цього, ознайомилась із Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО», що підтверджується довідкою про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами ( а.с. 17-20, 20 зв. ).

Відповідно до п. 19.2 цих правил підписання цього договору та додатків до нього є свідченням ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Згідно з п.п. 12.1.5 п. 13 правил, учасник протягом 14 календарних днів з дати підписання правочину при умові подання письмової заяви про це в центральний офіс. При цьому, в разі розірвання договору протягом 30 календарних днів з дати її підписання, учаснику повертається сума всіх коштів, сплачена за договором про адміністрування ( там же ).

Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що позивач зверталася із заявою про розірвання договору в чотирнадцятиденний термін до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», що свідчить про розуміння суті укладеного договору та згоду позивача з усіма його умовами.

Таким чином, умови надання позивачеві послуг на підставі договору та інформація про ці послуги, на переконання апеляційного суду, викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього, а тому, позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та порядок їх надання.

При цьому, сплачував, опісля цього, визначені правочином грошові кошти.

Посилання позивача про невстановлення строку дії договору є безпідставними, оскільки, п. 5 правил передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами й діє на протязі десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором.

Крім цього, посилання позивача на недотримання положення ст. 65 Сімейного кодексу України не можуть слугувати для задоволення позовних вимог, оскільки, це підстава для звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди.

Також, позивачем не доведено, що дані угоди укладалися не в інтересах сімї.

Відсутні у справі докази і на порушення відповідачем вимог ст.ст. 18, 19 Закону України, на підставі яких позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

За таких обставин, суд першої інстанції, при ухваленні рішення в частині задоволення позову, на переконання апеляційного суду, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, визначив відповідно до них правовідносини, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 215, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо цих позовних вимог.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується і на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі №6-40цс13 від 11 вересня 2013 року, де, зокрема, зазначено, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених Угодою.

За таких обставин висновок суду про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" за Угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у звязку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок обєднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобовязань.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Крім того, ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди апеляційної й касаційної інстанцій на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" дійшли висновку про те, що укладена сторонами Угода порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, зокрема, у ст.ст. 13, 14 додатку № 2 до Угоди, у звязку із чим ця Угода згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсною із застосуванням наслідків її недійсності.

Однак при цьому суди неправильно застосували норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", не встановивши, у чому саме полягає несправедливість окремих положень Угоди, (ураховуючи, що ст. 13 Угоди містить дев'ять пунктів, а ст. 14 десять пунктів) і не вказали, чи є зазначена обставина відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсними саме цих (яких конкретно) умов Угоди та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому. Зазначивши, що підставою недійсності Угоди є несправедливість умов Угоди (ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"), суди посилалися на норму ч. 6 ст. 19 цього Закону, яка регулює питання недійсності угоди у звязку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною).

У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Таким чином, суд не врахував, що ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Застосовуючи цю норму, суди зазначених положень не врахували та не вказали, на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", кваліфікували умови договору несправедливими, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому. Неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення касаційним судом у справі, яка переглядається, незаконного судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про незаконність та необґрунтованість рішення в частині задоволення позову, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування названих норм матеріального і процесуального права при його ухваленні в зазначеній частині, на переконання апеляційного суду, знайшли своє повне підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог у відповідності до ст. 309 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Що ж до іншої частини судового рішення, зокрема, про відмову у визнанні договору доручення недійсним, суд першої інстанції, з точки зору апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі зазначених доказів по справі, віднесених судом до числа належних та допустимих відповідно до положень ст.ст. 58-59 ЦПК України.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Окрім іншого, зазначену частину рішення про відмову у позові не оспорюють сам позивач і, по суті, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

У відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» сплачений судовий збір у розмірі 2 425,28 грн. ( а.с. 126 )

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» в частині визнання недійсним договору №720370 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля ) у групі» від 28 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 12 974,02 грн., судового збору на користь держави - 1 102,40 грн. скасувати і ухвалити у цій частині позовних вимог нове рішення про відмову у їх задоволенні.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» сплачений судовий збір у розмірі 2 425,28 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_6