АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2867/16-к Номер провадження 22-ц/786/338/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 87000 грн. та 5000 грн. за надання правової допомоги, а всього 92000 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1929,20 грн.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з розміром моральної шкоди, яка стягнута з нього на користь потерпілої, при визначенні якої, на його думку, суд не врахував ступінь вини потерпілої та не взяв до уваги відсутність доказів на підтвердження того, що інвалідність ІІ-ї групи отримана нею внаслідок ДТП.

Крім цього, вказує, що потерпіла не оскаржувала вирок суду від 22.07.2016 р., яким було вирішено цивільний позов та стягнуто моральну шкоду у меншому розмірі, ніж після його скасування в частині стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що в справі відсутні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та невірно розподілено судовий збір.

Як пояснив в апеляційному суді відповідач ОСОБА_2, він не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди, а тому рішення суду в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 60 встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України i призначено йому покарання пять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обовязки.

Зобовязано ОСОБА_2 протягом іспитового строку періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 7010 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 57000 грн., а всього 64010 грн.

Позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації 21092,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 за проведення експертизи судові витрати на користь держави в розмірі 703, 68 грн.

Речовий доказ у вигляді автомобіля НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_2

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_2 в частині цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_3 скасовано та матеріали кримінального провадження направлено до Київського районного суду м. Полтава для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_2 в частині призначеного покарання скасовано.

Постановлено новий вирок.

ОСОБА_2 визнано засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на три роки.

В іншій частині вирок суду, з врахуванням ухвали колегії суддів від 06.10.2016 року стосовно ОСОБА_2, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.08.2017 р. змінено вирок Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_2 вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням в іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як установлено судами при розгляді вказаного кримінального провадження, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 14 листопада 2015 року близько 18 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак ВІ2753AС, рухався по вул. Сінній від вул. Соборності (Жовтневої) у напрямку вул. Пушкіна у м. Полтаві, та проїжджаючи в районі перехрестя вулиць Сінна Зигіна в порушення вимог п.18.1 ПДР України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість свого руху та не зупинив транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка переходила дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв мяких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Відповідно до пенсійного посвідчення, яке досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_3 в результаті отриманих травм отримала інвалідність другої групи.

При вирішенні позову щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_2, ОСОБА_3 завдано моральних страждань. Разом з тим, розмір відшкодування, яке частково сплатив відповідач позивачці у розмірі 43000 грн., не є достатнім для відшкодування завданих їй моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами), розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вірно встановлено районним судом, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, потерпілій ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв мяких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, вона стала інвалідом 2 групи.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції виходив з принципів розумності і справедливості; врахував ступінь тяжкості спричинених позивачеві з вини відповідача тілесних ушкоджень та їх наслідки та прийшов до вірного висновку, що звичайний спосіб життя позивача надзвичайно погіршився.

При цьому, районний суд вірно послався на те, що ті зусилля, які потерпіла та її сімя прикладають для поновлення та стабілізації її життя, неспроможні відновити попередній стан здоровя, яке існувало до ДТП, та внаслідок якого позивач стала інвалідом ІІ-ї групи, постійно хворіє та потребує лікування для підтримки свого здоровя.

На цій підставі суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір моральної шкоди становить 130000 грн., та з урахуванням частково відшкодованих відповідачем в рахунок моральної шкоди котів у сумі 43000 грн. обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки в рахунок моральної шкоди 87000 грн.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2016 року, який змінений ухвалою суду касаційної інстанції в частині призначеного покарання, не встановлений причинний звязок допущених позивачем порушень вимог розділу 4 «Обовязки і права пішоходів», а також те, що на час скоєння ДТП вона перебувала у стані алкогольного спяніння легкого ступеню, у вчиненні відповідачем вказаної ДТП .

Виходячи з цього, районним судом обґрунтовано не взяті до уваги заперечення представника відповідача щодо наявності вини позивача у виникненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано наявність вини потерпілої у виникненні ДТП.

Та обставина, що потерпіла не оскаржувала вирок суду від 22.07.2016 р., яким було вирішено цивільний позов та стягнуто моральну шкоду, також не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_2 в частині цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_3 скасовано та матеріали кримінального провадження направлено до Київського районного суду м. Полтава для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представництво потерпілої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001994 по обвинуваченню ОСОБА_2В відповідно до угоди № 29 та ордеру № 092476 від 29.06.2016 р. здійснював адвокат ОСОБА_4 Угодою обумовлено, що сума витрат на правову допомогу складає 5000 грн. Розмір витрат на правову допомогу, надану позивачці адвокатом ОСОБА_4 у сумі 5000 грн., підтверджені квитанцією № 1 від 29.06.2016 р. (а.с. 132-133), отже, правомірно стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивачки.

Також судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням розяснень, наведених у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1929,20 грн., враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам, яким суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, з урахуванням розяснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1