22-ц/775/403/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Подліпенець Є.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що між АТ «Ощадбанк» в особі Володарського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 20080134 від 12.08.2008р., згідно якого йому було надано кредит в розмірі 250000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 11.08.2018р. Однак, зобовязання відповідачем не виконуються належним чином, у звязку з чим станом на 17.11.2016р. відповідач має заборгованість в сумі 182539,91грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі 110438,82грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 47866,17грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 22562,81грн. та 3% річних від суми заборгованості в сумі 1672,11грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 182539,91 грн. за кредитним договором № 20080134 від 12.08.2008р. та судові витрати у виді судового збору в розмірі 2738,10грн.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 110438,82грн. - заборгованість за основним боргом за кредитним договором № 20080134 від 12.08.2008р., яка виникла станом на 17.11.2016р., 47866,17грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 22562,81грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 1672,11грн. - три відсотки річних від суми заборгованості та судові витрати у виді судового збору в розмірі 2738,10грн., а всього 185278грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи, обговоривши доводи скарги і письмові заперечення банку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.08.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нині ПАТ «Державний ощадний банк України») і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 20080134, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 250000грн. на строк до 11.08.2018р., зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 23% річних, а позичальник зобовязався проводити погашення кредиту щомісячно до останнього робочого числа кожного місяця, наступного за звітним включно в сумі 2083,33грн., сплачувати відсотки.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 17.11.2016р. становить 158304,99грн., з яких: 110438,82грн. заборгованість за основним боргом, 47866,17грн. заборгованість за відсотками. У звязку з порушенням позичальником грошового зобовязання банк просив стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості в сумі 22562,81грн. і 3% річних від суми заборгованості, розрахованими за весь період прострочення в сумі 1672,11грн. (а.с. 7-10).

Задовольняючи частково позову, суд виходив з доведення факту неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за основним боргом - 110438,82грн., заборгованості по процентах - 47866,17грн., що підлягає стягненню на користь кредитора поряд із заявленими на підставі ст. 625 ЦК України інфляційними втратами в сумі 22562,81грн. і 3 % річних, нарахованих за весь період прострочення в сумі 1672,11грн.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, а також п.4.3.2. Договору, наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки встановлені законом або договором.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ПАТ «Державний ощадний банк України», відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в результаті невиконання позичальником належним чином умов укладеного договору станом на станом на 17.11.2016р. виникла заборгованість по основній сумі боргу, процентам, що разом із інфляційними втратами і 3 % підлягає стягненню на користь банку в порядку відновлення прав позивача.

В суді апеляційної інстанції банком наданий поширений розрахунок боргу з відображенням фактично здійснених позичальником платежів у спірний період (а.с. 153), яким спростовано доводи апеляційної скарги відповідача з приводу неврахування кредитором будь-якого оплаченого ним платежу.

Відповідачем та його представником не спростовано будь-якими доказами вірності вчиненого банком розрахунку заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що позивач звернувся до суду 12.12.2016р., тобто після закінчення строку, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист її прав та інтересів. На підставі цього просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, з чим апеляційний суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, заява про застосування строку позовної давності у даній справі подана вже після ухвалення оскаржуваного рішення і міститься в тексті апеляційної скарги.

Тому підстав для застосування у виниклих правовідносинах положень ч. 4 ст. 267 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Не є спроможними доводи апеляційної скарги з приводу того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АО «Ощадбанк» не може бути належним позивачем, бо кредитний договір відповідач укладав із ВАТ «Державний ощадний банк України».

Так, згідно Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003р. № 261, за постановою уряду 502 від 06.04.2011р., ухвалено у Статуті відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» слово «відкритого» замінити словом «публічного», вважати повне найменування банку публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с. 161-164).

Зміна назви форми господарського товариства згідно із урядовим актом не змінила сторону кредитора у виниклому по даній справі зобовязанні і не потягла за собою необхідності використати процесуальний інститут правонаступництва (ст. 37 ЦПК України). Тому, із урахуванням статутних документів і положення про філію (а.с. 128-141), за якими філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», як відокремлений структурний підрозділ відповідача має право подавати до судів позови від імені та в інтересах ПАТ ««Державний ощадний банк України», доводи відповідача в даній частині є неслушними з правової точки зору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту набрання ухвалою законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Г.Л.Гаврилова

ОСОБА_5