Справа № 456/4002/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/1928/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника відповідача Пинів Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівгаззбут" про визнання недійсними рахунків та боргу на оплату послуг з газопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним рахунку від 10.08.2015 року оскаржив позивач - ОСОБА_4. Вважає його таким, що не відповідає дійсним обставинам по справі. В апеляційній скарзі просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є споживачем послуг з газопостачання, які їй відповідно до Постанови НКРЕКП №1682 від 04.06.2015 року надає з 01.07.2015 року відповідач в особі TзOB " Львівгаззбут" Стрийська дільниця Стрийський район".

01.07.2015р. між ПАТ "Львівгаз" та TзOB "Львівгаззбут" було укладено договір доручення № ДО5 від 01.07.2015р., відповідно до п.1.1 якого TзOB " Львівгаззбут" зобов'язався від імені ПАТ "Львівгаз" здійснювати збір грошових коштів зі споживачів природного газу-боржників ПАТ "Львівгаз".

Предметом спору в даній справі є рахунок-квитанція від 10.08.2015 року, виписані на ім'я позивача відповідачем для оплати послуг з газопостачання за липень та серпень 2015 року, який позивач просить визнати недійсним на підставі ст.ст.203 ч.1, 215 ЦК України.

Також встановлено, що 07.08.2015р. працівникам Товариства було знято реальний показник лічильника абонента ОСОБА_4 та була проведена відповідна корекція обсягу спожитого позивачкою природного газу, що підтверджено доданої роздруківкою з програми RGK Billing, внаслідок чого зменшено обсяг спожитого в липні 2015 року газу, вартість якого позивач повинна була б оплатити, склав 33 м куб. (69-36=33), тобто на рівні середньомісячного споживання в весняно-літній період по даному абоненту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд виходив з тих обставин, що такий є безпідставним і не може бути задоволеним в обраний позивачем спосіб.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Така Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року (Справа №6-20цс11).

При ухваленні рішення судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що рахунок-квитанція не є правочином, а є лише платіжним документом, який містить інформацію про вартість наданих споживачу послуг за певний період, з якою споживач може погоджуватись і як наслідок сплатити вказану у квитанції суму, або ж не погоджуватись, - сплативши лише ту суму, яку він вважає правильною, а вже при вирішенні спору, якщо такий виникне між сторонами, про стягнення заборгованості за надані послуги споживач має право заперечувати проти суми боргу, обґрунтовуючи правильність свого розрахунку.

Доводи позовної та апеляційної скарги не дають підстав вважати, що обраний спосіб захисту позивачем є вірним в даній ситуації.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно досліджено обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід відхилити, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 314, 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк