АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
№22-ц/796/6901/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарях: Куркіній І.В., Майданець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Анна Іванівна про розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив:

розірвати договір довічного утримання від 17.10.2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І., зареєстрованого в реєстрі за №709;

зняти заборону відчуження 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що накладена 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І., зареєстровану в реєстрі за № 710;

розірвати договір довічного утримання від 17.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А. I., зареєстрованого в реєстрі за №711;

зняти заборону 1/2 частини відчуження квартири, що накладена 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І., зареєстровану в реєстрі за № 712;

визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, що належала його дружині ОСОБА_5 та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 17.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №709.

Згідно з умовами зазначеного договору він передав у власність ОСОБА_3 1/2 частину належної йому квартири АДРЕСА_1, а остання в свою чергу зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_1 Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 грн. щомісячно. Крім того, ОСОБА_3 зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Також набувач зобов'язалась здійснити поховання відчужувача після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі або особам, яка чи які здійснили поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.

17.10.2013 року дружина позивача ОСОБА_5 також уклала із ОСОБА_3 аналогічний за змістом договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу БакайА.І. та зареєстрований в реєстрі за №711.

Проте, з моменту укладення договорів відповідач належним чином не виконувала зобов'язання взяті на себе за договорами довічного утримання від 17.10.2013 року, зокрема, в порушення вимог ст.571 ЦК України та п.5 договорів довічного утримання сума матеріального забезпечення жодного разу не була проіндексована, відповідач постійно затримувала виплати грошового утримання, жодного разу не поцікавилась станом здоров'я позивача та його дружини, їх справами та можливими додатковими потребами, не приймала участі у їх догляді.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про те, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» не містить жодного посилання на те, що грошове забезпечення за договором довічного утримання підлягає індексації є неправомірним.

Крім того, відповідач визнала подвійне прострочення виплати щомісячного грошового утримання та комунальних послуг, перерахувавши грошові кошти на наступний день після спливу встановленого договором строку та те, що жодного разу за три роки не була проведена індексація, що свідчить про неналежне виконання набувачем договірних зобов'язань.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 13.07.2017 року та її представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила на адресу суду клопотання в якому просила розглядати справу у її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для розірвання договорів довічного утримання, оскільки набувач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до укладених договорів.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 17.10.2013 року між ОСОБА_1 (відчужувачем) та ОСОБА_3 (набувачем) було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №709 (a.c.7-9).

Згідно з умовами зазначеного договору відчужувач передав у власність набувачеві 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а остання в свою чергу зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_1, тобто забезпечувати його грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя, надавати йому щомісячне грошове забезпечення у розмірі 500 грн. (п.п.1,7 договору). Крім того, ОСОБА_3 зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Також набувач зобов'язалась здійснити поховання відчужувача після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі або особам, яка чи які здійснили поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.

17.10.2013 року дружиною позивача - ОСОБА_5 та відповідачем було укладено аналогічний за змістом договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.Г та зареєстрований в реєстрі за №711 (а.с.10-12).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 ставив питання про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ним та ОСОБА_3

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Пунктом 1 ч.1 ст.755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України).

Згідно з ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п.13 договору довічного утримання від 17.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, істотними умовами договору є: вчасна оплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі.

Пунктом 14 договору передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

З моменту укладення договору довічного утримання від 17.10.2013 року набувач належним чином виконувала взяті на себе за договором зобов'язання щодо сплати відчужувану щомісячного грошового забезпечення у розмірі 500 грн. та сплати комунальних платежів, пов'язаних з утриманням квартири АДРЕСА_1.

Згідно з п. 7 договору довічного утримання встановлено, що у випадку зміни тарифів на комунальні послуги відчужував зобов'язаний письмово повідомити про це набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами.

Однак, позивач цей обов'язок не виконував, що згідно ч.2 ст.613 ЦК України є підставою для відстрочення виконання зобов'язань набувачем.

Відповідач не заперечує, що вона прострочила виплату грошового утримання та комунальних послуг позивачу один раз в серпні 2014 року та один раз у 2015 році, перерахувавши грошові кошти ОСОБА_1 не 10-го, а 11-го числа місяця.

При цьому з наданих представником відповідача доказів вбачається, що заборгованості по сплаті комунальних послуг немає, а є навіть переплата. Доказів, які б спростовували вказані обставини представником позивача ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не було надано.

Отже, таке прострочення на 1 день в 2014 році та на 1 день в 2015 році не позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні даного договору та не є істотним порушенням умов договору.

Відповідач ОСОБА_3 з моменту укладення з позивачем договору довічного утримання сумлінно виконує свої зобов'язання. Так, відчужувачу на виконання п.8 договору довічного утримання було передано у момент підписання договору 55000 грн., що підтверджується відповідною розпискою (а.с.40); відчужувач безкоштовно проживає у квартирі набувача; відчужувач щомісяця отримує грошове утримання у розмірі 500 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи; відчужував щомісяця отримує компенсацію витрат за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями.

Договором довічного утримання також передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України.

Разом з тим, позивач не надав суду жодного доказу того, що він звертався до відповідача з вимогою про проведення індексації відносно щомісячної суми грошового забезпечення, а ОСОБА_3 в свою чергу відмовилася від виконання такої вимоги.

Крім того, з матеріалів справи убачається, і позивачем не заперечується, що відповідачем фактично самостійно збільшено суму, яка підлягає сплаті за договором довічного утримання з урахуванням, в тому числі індексу інфляції та проведено виплату, а тому підстав вважати п.7 договору порушеним з боку ОСОБА_3 - немає.

Встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені згідно з ст.212 ЦПК України, дійшов правильного висновку про недоведеність тверджень ОСОБА_1 про порушення ОСОБА_3 умов договору довічного утримання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обставини, які викладені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження і були спростовані відповідачем.

Також ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах ставив питання про розірвання договору довічного утримання укладеного між його дружиною ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Дані вимоги також не можуть бути задоволенні, з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 30.06.2016 року (а.с.13).

Згідно договору-замовлення №8.10307П на організацію та проведення поховання від 30.06.2016 року ОСОБА_3 були оплачені послуги Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» з організації та поховання ОСОБА_5 на загальну суму 508,00 грн. (а.с.42-43).

Організація відповідачем поховання дружини позивача підтверджується також товарним чеком №18/06 від 30.06.2016 року про оплату ОСОБА_3 вартості труни, ритуального вінка, хреста, таблички, надпису на стрічці, перевезення труни, реєстрації документів на місце поховання на загальну суму 13000 грн. (а.с.44).

Таким чином, відповідач оплатила всі необхідні послуги з організації та проведення поховання дружини позивача відповідно до необхідного мінімального переліку ритуальних послуг, що свідчить про виконання п.7 договору довічного утримання, а також вимог ч.3 ст.749 ЦК України, згідно якої набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

На прохання позивача у зв'язку зі смертю його дружини та його бажанням зарезервувати подвійне місце поховання відповідач додатково до коштів на поховання ОСОБА_5 нaдaлa ОСОБА_1 7000 грн. в рахунок майбутніх щомісячних платежів за період з липня 2016 року по серпень 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с.46).

У відповідності до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійсните свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Це фактично означає, що договір є чинним впродовж строку, визначеного договором, а в момент спливу такого строку можна припустити, що його дія припиняється.

За приписами ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пред'явлено не за життя ОСОБА_5 то судом обґрунтовано, відповідно до статті 755 ЦК України, відмовлено у задоволенні позову, оскільки договір довічного утримання припинився у зв'язку зі смертю ОСОБА_5

Зобов'язання відчужувача за договором довічного утримання є нерозривно пов'язаними з особою ОСОБА_5, а тому ОСОБА_1 є таким, що немає права на звернення до суду із позовом про розірвання договору укладеного між покійною ОСОБА_5 та відповідачем.

Оскільки права та обов'язки ОСОБА_5 за договором довічного утримання не можуть бути успадкованими, а доказів того, що ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_5 немає, вимоги позивача в цій частині є безпідставними.

Інші вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від попередніх вимог.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді