Справа №490/1751/16-ц 01.08.2017 01.08.2017
Провадження №22-ц/784/1692/17
Справа 490/1751/16-ц
Провадження 22-ц/784/1692/17 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А. Категорія 59 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю представника позивача - Гадомського С.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2017 року

по цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених державних коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

26 лютого 2016 року Департамент праці та соціального захисту Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених державних коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я з грудня 2012 року.

Оскільки чоловік ОСОБА_4 є інвалідом, то її сім'ї неодноразово рішенням комісії департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради призначалася державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям у зв'язку з наявністю більше одного транспортного засобу.

На підставі заяв та декларацій від 04 грудня 2013 року та 05 серпня 2014 року, в яких зазначено про наявність у власності чоловіка відповідача одного транспортного засобу, їй призначено соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року без рішення комісії з цієї причини.

Згідно даних УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 01 листопада 2014 року їм стало відомо, що сім'я відповідача має у володінні два транспортних засоби.

З врахуванням отриманих відомостей, виплату соціальної допомоги припинено.

За період отримання допомоги з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та з 01 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року виникла переплати державних коштів по виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у розмірі 24306 грн. 30 коп. Відповідача було повідомлено про суму надміру виплачених коштів та термін їх повернення, але переплачені кошти нею не повернуто.

Посилаючись на те, що відповідач надала недостовірну інформацію про кількість у власності сім'ї транспортних засобів, повідомлення щодо повернення надмір переплачених коштів залишено відповідачем без задоволення, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 отримані кошти соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у сумі 24306 грн.30 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням Департамент подав апеляційну скаргу та посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, привело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до положень частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" (далі - Закон N1768-III) соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

За частинами першою, другою, п'ятою, шостою, сьомою та десятою статті 4 цього ж Закону для надання соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім'ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається та виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до п.6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи і майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Розмір щомісячної соціальної допомоги, розраховується відповідно до п.14,15 Порядку та п. 9 п/п 9.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 486/202/524/455/3370 від 15 листопада 2001 року «Про затвердження Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги» ( далі - Методика) виходячи із загальної суми сукупного доходу одержувачів допомоги та включає в себе суму всіх доходів кожної особи, яка враховується при наданні допомоги, визначених на підставі наданих документів за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням соціальної допомоги, якщо інше не передбачене законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_4 04 грудня 2013 року та 05 серпня 2014 року зверталася до позивача із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї (а. с.5-6,13-14).

До заяв надала декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Членами сім'ї у поданих деклараціях зазначено ОСОБА_5 - чоловік та діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому, в розділі IV декларації «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім'ї» від 04 грудня 2013 року відповідач вказала про належність її чоловіку ОСОБА_8 двох транспортних засобів автомобілів Subaru, 2003 та 1990 років випуску, з яких останній продано у 2004 році та знято з реєстрації у жовні 2013 року ( а.с.9-10), а в декларації від 05 серпня 2014 року зазначила тільки один транспортних засобів.

На підставі поданих заяв та документів відповідними рішеннями, а саме: від 05 листопада 2013 року відповідачці призначено соціальну допомогу на період з 01 грудня 2013 по 31 травня 2014 року у розмірі 1937 грн.86 коп. щомісяця, а з 01 січня 2014 року, в зв'язку з збільшенням розміру прожиткового мінімуму збільшено до 2351 грн.81 коп.( а.с.11,12), від 28 травня 2014 року на період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року призначено соціальну допомогу у розмірі 2652 грн.31 коп.(а.с. 18).

Під час проведення перевірки позивачеві стало відомо, що сім'я відповідача має у володінні два транспортних засоби: Subaru Impreza, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та Subaru Legacy, 1990 років випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується довідкою УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 01 листопада 2014 року ( а.с.19).

З врахуванням отриманих даних, рішенням від 17 листопада 2014 року ОСОБА_4 припинено виплату державної соціальної допомоги з 01 листопада 2014 року( а.с.20).

В цілому відповідачу за період з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та з 01 серпня по 01 листопада 2014 року виплачено 24306 грн.30 коп. (а.с. 20).

27 листопада та 10 грудня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлено листи-повідомлення про стягнення коштів державної допомоги виплаченої надміру та обов'язку повернути переплачені кошти в сумі 10609 грн.24 коп. до 30 квітня 2015 року, 13697 грн.06 коп. до 08 квітня 2015 року( а.с.21,22). Проте дані листи залишилися без виконання.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_4 відсутній факт навмисного подання недостовірних даних про відсутність у її чоловіка - ОСОБА_8 двох одиниць, зареєстрованих у законному порядку транспортних засобів, так як автомобіль Subaru Legacy, 1990 років випуску, не перебував у фактичному та реальному володінні сім'ї відповідача, а переданий за відповідною нотаріально посвідченою довіреністю у володіння, користування та розпорядження третім особам.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" передбачено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

За правилами ч. 4 ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" та п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення припиняють виплату допомоги, визначають обсяг надміру виплачених коштів, встановлюють строки їх повернення, про що повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї, а у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки, вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

В порушення наведених вище норм, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на момент звернення ОСОБА_4 до Департаменту, нею було подано недостовірні відомості щодо наявних у її чоловіка - ОСОБА_8 у власності 2-х автомобілів, що в розумінні вимог п. 5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є підставою для відмови у призначенні соціальної допомоги та згідно п. 28 вказаного Порядку для стягнення надмірно виплаченої допомоги.

Висновки суду першої інстанції про фактичне відчуження спірного автомобіля і припинення права володіння і користування цим автомобілем у 2006 році не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки незнання закону чи неправильне його тлумачення однією зі сторін не звільняє особу від юридичної відповідальності, а отже не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в силу приписів ст. 68 Конституції України.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем безпідставно зроблено висновок про умисне надання відповідачем недостовірної інформації щодо автомобілів, спростовується матеріалами справи, оскільки в декларації про доходи, відповідач власноручно зазначила про відсутність у власності її чоловіка двох транспортних засобів. Наведений доказ підтверджує факт приховання відповідачем відомостей щодо доходів чи майнового стану сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії нотаріально посвідченої довіреності від 04 серпня 2006 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_9 на керування ( користування) та розпорядження від його імені автотранспортним засобом марки Subaru, модель Legacy, 1990 років випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 58).

Лише 13 січня 2015 року за договором купівлі-продажу №7009/2434 даний автомобіль вибув з власності ОСОБА_8.( а.с.77).

Факт передання в користування та розпорядження автомобілів іншій особі на підставі довіреностей, на що посилається суд першої інстанції, не свідчить про перехід права власності на цей автомобіль від довірителя до повіреного, оскільки правочин щодо представництва, яким фактично є довіреність, не має своїм предметом перехід права власності на майно.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15.

Враховуючи зазначені обставини, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову щодо повернення отриманої ОСОБА_4 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, є таким, що суперечить встановленим обставинам справи і вимогам норм матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

В силу ст.88 ЦПК України, п.19 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_4 на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн.00 коп., від сплати якого при зверненні до суду звільнено позивача.

Керуючись ст.ст.303, 307,309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених державних коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради 24306 ( двадцять чотири тисячі триста шість) грн.30 коп. надміру виплачених державних коштів, на користь держави судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.00 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді В.І. Козаченко

Л.М. Царюк