УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Андреєва В.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м.Торецьку скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи Шепетівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати дії старшого державного виконавця Єгорової Оксани Олександрівни неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017 року ВП №53120198, зобовязати Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області поновити ВП №53120198.

В обґрунтування скарги зазначив, що 13.12.2016 року Шепетівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження №53120198 згідно примусового виконання виконавчого листа №2/225/1518/16 від 28.11.2016 року, виданого Дзержинським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричинену дорожньо-транспортною пригодою в сумі 5000 грн. 19.10.2017 року у відділені пошти м.Торецька Донецької області заявник отримав замовний лист з Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області де знаходилась постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017 року ВП№53120198, а також знаходився Виконавчий лист Дзержинського міського суду Донецької області по справі №2/225/1518/16, виданий йому 28.11.2016 року. Причиною повернення виконавчого листа ОСОБА_1 старший державний виконавець Єгорова О.О. вказала, що на момент проведення перевірки в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягування і здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Вважає, що такі дії старшого державного виконавця є неправомірними та порушують його права.

Заявник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав, скаргу просив задовольнити у повному обсязі.

Представник Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, надала суду заперечення проти скарги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ст. 383, 384 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Так судом встановлено, що 13.12.2016 року Шепетівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження №53120198 згідно примусового виконання виконавчого листа №2/225/1518/2016 (225/4414/16-ц), виданого Дзержинським міським судом Донецької області 28.11.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою в сумі 5000 грн.

30.08.2017 року старшим державним виконавцем Єгоровою О.О. Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку з тим, що на момент проведеної перевірки в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, і здійсненні заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.4). Постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві була направлена ОСОБА_1 30.08.2017 року, що підтверджено супровідним листом №19459 від 30.08.2017 року (а.с.3). Разом з постановою було направлено виконавчий лист №2/225/1518/2016 (225/4414/16-ц), виданий Дзержинським міським судом (а.с.5). Однак ОСОБА_1 замовний лист з Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області отримав 19.10.2017 року у віділенні пошти м.Торецька.

В матеріалах справи містяться заперечення відповідача, в яких зазначено, що на виконанні у Шепетівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувало виконавче провадження № 53120198 від 13.12.2016 року, боржником за яким виступає ОСОБА_2. Боржник рішення суду не виконав. Зазначено, що з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем були направлені відповідні запити до реєструючих органів, а саме: Управління Держкомзему в м.Шепетівка, Управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка, Територіальний сервісний центр 6845 МВС у Хмельницькій області та Державну фіскальну службу України. Також у Шепетівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби на виконнанні перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину. Крім цього 08.10.2017 року до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби зявився боржник ОСОБА_2 та надав квитанцію про сплату боргу в розмірі 100,00 грн. від 07.10.2017 року, пояснив, що ніде не працює та буде сплачувати борг по мірі можливості.

Однак на усі пояснення представник Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області не надав жодного доказу, який би підтверджував його дії.

Нормами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час судового розгляду даної скарги рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10.10.2016 року в добровільному порядку боржником не виконано.

Судом встановлено, що 30.08.2017 року старшим державним виконавцем Єгоровою О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У звязку з цим суд зазначає наступне.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

У відповідності до Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

З метою забезпечення прав та гарантій громадян і юридичних осіб у виконавчому проваджденні держвиконавця зобовязано використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що органом виконання рішень передчасно винесено Постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу від 30.08.2017 року у зв'язку з тим, що державним виконавцем не проведено всі можливі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на повне виконання виконавчого документа, зокрема такі, як розшук майна боржника.

Так, ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для виконання вищевказаних обов'язків Закон України «Про виконавче провадження» наділяє виконавця в т.ч. правами на безпосередній доступ до інформації про боржників і їхнє майно (ч. 5 ст. 18), безоплатне отримання інформації, в т.ч. конфіденційної, яка потрібна для проведення виконавчих дій (п. 3) ч. 3 ст. 18).

Згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець в тому числі шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах.

Окрім заперечень не надано доказів на виконання цих дій.

Таким чином, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій державним виконавець може вчинити безліч виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду (арешт майна, арешт коштів, розшук майна), проведення яких можливо.

З вищезазначеного вбачається, що головний державний виконавець своїми діями допустив порушення прав та законних інтересів заявника по справі , оскільки ним не виконані всі можливі дії , спрямовані на повне виконання виконавчого документу.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З вищезазначеного вбачається, що державний виконавець не скористався правами, наданими йому Законом, направленими на своєчасне та неупереджене виконання судового рішення та своєю бездіяльністю допустив порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 на своєчасне отримання грошових коштів за судовим рішенням.

За таких обставин, суд вважає, що скарга є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню; обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені, а тому слід визнати протиправними дії старшого державного виконавця Єгорової Оксани Олександрівни щодо винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017 року з примусового виконання Виконавчого листа № 2/225/1518/2016 (225/4414/16-ц), виданого Дзержинським міським судом Донецької області, та скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11, 60, 386-388 ЦПК, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи Шепетівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця - задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_3, неправомірними.

Скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.08.2017 року ВП №53120198.

Зобовязати Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області поновити ВП №53120198.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: