Справа № 658/663/17
(провадження №2/658/480/17)
18 серпня 2017 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі: головуючого - судді Терещенко О.Є.
при секретарі Оніщенко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Соул-Україна" про захист прав споживача та стягнення коштів,
Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, справу просить розглянути за його відсутністю. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Представник відповідача до суду не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомив, виправдовувальних документів не надав.
На підставі положень ч. 4 ст. 169, ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, та ухвалює заочне рішення, проти чого позивач в своїй письмовій заяві не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
В цей же день позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ "Соул-Україна" 172 000 грн. в якості предоплати за транспортний засіб, що вбачається з відповідних квитанцій (а.с.17, 18).
30.06.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору фінансового лізінгу, оскільки уважно прочитавши умови договору виявив обмеження його прав як споживача і попросив повернути перераховані кошти (а.с.19-20).
Однак відповідачем була надана відповідь, що сплачені кошти у розмірі 172 000 грн. було здійснено на виконання договору фінансового лізингу, тобто винагорода лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою та укланенням договору. Авансовий платіж сплачено не було, тому у товариства не виникало обов'язку щодо купівлі позивачу предмета лізингу та подальшої передачі йому у користування. Сплачений платіж за оформлення договору поверненню не підлягає (а.с.21).
Вказана умова договору суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору.
Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
За змістом статей 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/-ВР фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 16 наголошеного вище Закону України передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Дослідивши умови правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд приходить до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої статті 18 вказаного вище Закону України, зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
У даному випадку, як вбачається з умов оспорюваногодоговору (п.1.1, 4.1, 9.1), ТОВ "Соул-Україна" для придбання предмета лізингу залучає фінансові активи фізичної особи позивача (внесений ним платіж у розмірі 172 000 грн.), тобто здійснює цілеспрямовану дію щодо отримання фінансових активів від фізичної особи з метою надання фінансової послуги (фінансового лізингу).
Виходячи з вищенаведено ТОВ "СоулУкраїна" для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених оспорюваним договором, мало б отримати відповідну ліцензію від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Втім, ТОВ "Соул Україна" такої ліцензії не отримувало, що вбачається з роздруківки ЄДР (а.с.22-23).
Крім того, відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При цьому договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 2 ЗУ "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 799, 806 ЦК України).
Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими й доведеними зібраними по справі доказами, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню. Підлягає визнанню недійсним договір фінансового лізингу (із додатками до нього, які є невід'ємною й складовою частиною цього правочину) із стягненням із відповідача сплачених позивачем грошових коштів в сумі 172 000 грн.
В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1720 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 88, 224-226 ЦПК України, ст.ст.215, 216, 220, 227, 799, 628, 806 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про фінансовий лізинг", Постановою Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9
Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Соул-Україна" про захист прав споживача та стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ТОВ "Соул Україна" на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в розмірі 172 000 (сто сімдесят дві тисячі) грн., а також судовий збір в розмірі 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О. Є. Терещенко