Справа № 309/1323/17
Провадження № 2/309/1031/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Хуст

Хустський міський суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лукянової О.В.

при секретарі Данило І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що:

-26 березня 2014 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 4500 доларів США, а в подальшому - в квітні 2014 року - ще 250 доларів США, тобто всього ним передано відповідачу 4750 доларів США;

-відповідач видав на його імя розписку, якою ствердив факт отримання від нього коштів, які зобовязався повернути до 26 квітня 2014 року;

-в грудні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу, у відповідь на що відповідач, визнаючи повністю наявність боргових зобовязань, в січні 2016 року видав йому письмову розписку, якою визнав борг перед ним в сумі 4750 доларів США та зобовязався повернути йому кошти до 1 лютого 2016 року;

-на даний час відповідачем борг йому не повернуто,

звернувся з позовом до суду та просить: стягнути з відповідача на його користь 127015грн. - основного боргу, 11430 3% річних, всього - 138445грн., та судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву /а.с.51/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу в суді у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву /а.с.49/, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність. Перед цим відповідач подав до суду заперечення на позов /а.с.28-31,33-36/, згідно яких позов визнав частково та пояснив, що:

-26 березня 2014 року він дійсно взяв в борг у позивача 4500 доларів США на лікування;

-більше ніяких 250 доларів США він у позивача не позичав;

-24 квітня 2014 року він пропонував позивачу повернути суму боргу в гривнях в сумі 40725грн., але позивач в ультимативній формі відмовився брати у нього гривні та повернути боргову розписку, а почав вимагати у нього повернути 4750 доларів США;

-він не міг зрозуміти звідки взялася сума боргу у розмірі ще 250 доларів США, а тому затримав виконання зобовязання;

-в кінці квітня 2016 року він в черговий раз запропонував позивачу повернути суму боргу у розмірі 4500 доларів США з умовою, щоб позивач повернув йому боргову розписку, але позивач відмовився взяти у нього суму боргу у розмірі 4500 доларів США та повернути боргову розписку, оскільки почав вимагати у нього суму боргу у розмірі 4750 доларів США та 500грн. за спричинену моральну шкоду;

-він визнає суму боргу тільки у розмірі 81165грн. /40725грн. /4500 доларів США по курсу за 1долар - 9,05грн./ + 3% річних за кожен рік просрочки боргу + індекс інфляції за три роки/.

13 жовтня 2017 року відповідач звернувся до суду з заявою /а.с.45-46/, в якій пояснив, що:

-він не зміг виконати свого зобовязання перед позивачем з вини самого позивача, бо той йому перешкоджав повернути суму боргу з 26 квітня 2014 року: в кінці травня 2014 року позивач почав вимагати повернути суму боргу у розмірі 5500 доларів США, в кінці червня 2014 року вже почав вимагати 6000 доларів США, в січні 2016 року позивач вже вимагав у нього 20000 доларів США;

-в розписці від 14 січня 2016 року він вказав, що позичив у позивача в березні квітні 2014 року 4750 доларів США помилково.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України: позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивачем надано суду докази, якими є:

-оригінал письмової розписки відповідача, згідно якої 26 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в позику 4500 доларів США, узявши на себе зобовязання повернути суму боргу до 26 квітня 2014 року /а.с.52/;

-оригінал звернення відповідача ОСОБА_2, згідно якого 14 січня 2016 року відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що в березні квітні 2014 року отримав від позивача ОСОБА_1 в позику 4750 доларів США, тобто відповідач підтвердив, що в березні квітні 2014 року отримав від позивача в борг /окрім 4500 доларів США/ ще 250 доларів США /а.с.53/.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами 26 березня 2014 року був укладений договір позики на суму 4500 доларів США, а в березні квітні 2014 року був укладений договір позики на суму 250 доларів США. Умови цих договорів позики відповідачем ОСОБА_2 виконані не були, оскільки в зазначений строк до 26 квітня 2014 року він не повернув позивачу суму боргу 4750 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач не надав суду ніяких доказів тих обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень проти позову, а саме не надав ніяких доказів того, що:

-він взяв у позивача в позику тільки 4500 доларів США, а не 4750 доларів США;

-він з 24 квітня 2014 року намагався повернути позивачу борг, а той відмовлявся брати у нього гроші, вимагаючи повернення суми боргу в інших /завищених/ сумах.

З офіційного курсу НБУ вбачається, що станом на 21 квітня 2017 року /як просить позивач/ НБУ був встановлений офіційний курс гривні до долару США - 26,756734, тобто 4750 доларів США становить 127094грн.48коп..

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить тільки стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається з розписки інший розмір процентів не встановлений.

В позовній заяві позивач визначив час прострочення повернення позики 3 роки: період з 26.04.2014 року по 26.04.2017 року.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що загальна сума за договором позики, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, становила - 138532грн.98коп., яка складалася з:

-суми позики - 127094грн.48коп. /4750доларів США х 26,756734 /курс долара/ = 127094грн.48коп./;

-трьох процентів річних від простроченої суми - 11438грн.50коп. /127094грн.48коп. х 0,03% х 3 роки = 11438грн.50коп./.

Але, враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу тільки у загальному розмірі 138445грн., а суд, у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, не може вийти за рамки заявлених позовних вимог, суд вважає, що загальна сума за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 138445грн., яка складається з наступного:

-суми позики - 127015грн.;

-трьох процентів річних від простроченої суми - 11430грн..

Згідно квитанції /а.с.2/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1385грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.625ч.2, 1046-1047, 1049, 1050ч.1 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІПН / на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 127015грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 11430грн., а всього 138445грн..

Стягнути з ОСОБА_2 /ІПН / на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1385грн..

Рішення в повному обсязі виготовлено 23 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Закарпатської області через Хустський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_3

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_3