Справа № 310/1655/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В., Вакал Н.А.,

за участю представника позивача прокурора Медведєва Б.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Запорізької області, реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання незаконним та скасування п.п. 5, 5.4 рішення ОСОБА_1 міської ради № 9 від 31.03.2010 року, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Керівник ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Запорізької області, реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання незаконним та скасування п.п. 5, 5.4 рішення ОСОБА_1 міської ради № 9 від 31.03.2010 року, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на настпуні обставини. Позивач зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що 31 березня 2010 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення № 9 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.п. 5, 5.4 якого затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0837 га, з присвоєнням поштової адреси: вул. Курортна 110-б для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 21.05.2010р. за ОСОБА_5 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 58 державного акту на право власності серії ЯК № 911783 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 : 07 : 002 : 0109). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 4589 від 15.11.2013 року земельна зазначена ділянка була відчужена ОСОБА_3В, право власності за якою зареєстроване на теперішній час. Позивач вказав, що пункти 5, 5.4 рішення ОСОБА_1 міської ради № 9 від 31.03.2010р. підлягають визнанню недійсними, її державна реєстрація підлягає скасуванню, а земельна ділянка- поверненню за належністю територіальній громаді в особі ОСОБА_1 міської ради. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 8 від 25.06.2009 року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. Позивач вказав, що перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття ОСОБА_1 міською радою рішення № 9 від 31.03.2010року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно ОСОБА_1 міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території ОСОБА_1 коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території ОСОБА_1 коси, неможливо. Також, під час винесення спірного рішення суттєво порушено порядок надання земельних ділянок у власність. Як зазначено вище, ОСОБА_1 міською радою прийнято рішенням № 9 від 31.03.2010р., яким затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст..ст..51,118,123 ЗУ України, ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. За таких обставин прокурор прийшов до висновку, що ОСОБА_1 міська рада під час прийняття рішення № 9 від 31.03.2010р. грубо порушила положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельних ділянок у власність, визначених Конституцією та Земельним кодексом України, і не мала права надавати у власність громадянам земельну ділянку по вул.. Курортна 110-б. Відповідно, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню. У зв»язку з цим прокурор просить визнати незаконним та скасувати п.5,5.4 рішення вісімдесятої сесії ОСОБА_1 міської ради п»ятого скликання №9 від 31.03.2010року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким передана у приватну власність ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0,0837га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Курортна 110-б, визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 911783 на земельну ділянку площею 0,0837га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою по вул.. Курортній 110-б, вартістю 73572,3грн., виданий ОСОБА_1 міською радою на ім»я ОСОБА_5 та зареєстрований в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним номером 58, зобов»язати реєстраційну службу ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0837га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою вул. Курортна 110-б в м. Бердянську, кадастровий номер НОМЕР_1 : 07 : 002 : 0109 та зобов»язати відповідача ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0,0837 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою вул. Курортна 110-б, кадастровий номер НОМЕР_1 : 07 : 002 : 0109, за належністю територіальній громаді м. Бердянська в особі ОСОБА_1 міської ради. В судовому засіданні представник позивача - прокурор Медведєв Б.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради- Дороз В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, прохав суд застосувати строк позовної давності. Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася за невідомих для суду обставин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні прохали застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача - Управління Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі в судове засідання не з»явився, надау судові заяву, в якій зазначив,Управління Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Запорізької області перебуває в процесі припинення з 11.11.2016 року.

Представник відповідача реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомлявся судом в передбаченому законом порядку.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

В ході судового розгляду встановлено, що 31 березня 2010 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення № 9 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.п. 5, 5.4 якого затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,0837га, з присвоєнням поштової адреси: вул. Курортна 110-б для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 21.05.2010р. за ОСОБА_5 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 58 державного акту на право власності серії ЯК № 911783 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 : 07 : 002 : 0109).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна, виданої реєстраційною службою ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 10.11.2014 року, власником вищевказаної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 4589 від 15.11.2013 року, є ОСОБА_3

Посилаючись на те, що проведенною прокурорською перевіркою встановлено, що рішення ОСОБА_1 міської ради №9 від 31.03.2010 року, п.п. 5, 5.14 якого було затверджено проект відведення та передано у власність громадянці ОСОБА_5 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, було прийнято з порушенням чинного законодавства, ОСОБА_1 місцева прокуратура Запорізької області в інтересах держави звернулася до суду з вказаним позовом 28.02.2014 року.

У позові прокурор посилається на те, що про обставини порушення ОСОБА_1 міською радою вимог водного та земельного законодавства під час прийняття 31.03.2010 року рішення №9 про передачу у власність громадянам земельних ділянок йому стало відомо з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області від 08.05.2013 року.

На підтвердження порушення вимог земельного та водного законодавства під час прийняття спірного рішення прокурор надав суду акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.05.2013 року, здійснений Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області на вимогу прокуратури Запорізької області та ОСОБА_1 міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів в природоохоронній сфері. В зазначеному акті встановлено, що затверджені рішенням ОСОБА_1 міської ради №9 від 31.03.2010 року проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок під індивідуальне дачне будівництво, зокрема і ОСОБА_5 не пройшли обовязкову державну експертизу, як це передбачено ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації", проведення якої є обовязковим під час відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення.

Також встановлено, що відведені земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому не можуть бути передані громадянам у власність.

Відповідно до ч.4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

Відповідно до ч.1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За ч. 1 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Дійсно в матеріалах справи, міститься копія акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.05.2013 року, здійснений Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області на вимогу прокуратури Запорізької області та ОСОБА_1 міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів в природоохоронній сфері. Оригінал вказаного акту, до справи не надано. Також представником прокуратури не надано до справи оригіналу вимоги прокуратури Запорізької області від 30.04.2013 року за № 05/03-508 вих-13 до Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, яка слугувала підставою для проведення вказаної перевірки, з підстав її не збереження. Копія такої вимоги надана до суду представником відповідача, з якої можливо зробити висновок, що перед Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області не ставилися завдання проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства при використанні та забудові прибережної захисної смуги уздовж Азовського моря саме на території міста ОСОБА_1.

З акту не вбачається час проведення перевірки, місце її проведення та що саме перевірялося Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області.

За вказаних обставин, суд вважає, що в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України відсутні правові підстави брати до уваги вказаний акт і саме день його складання вважати початком перебігу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 міжрайонний прокурор звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовною заявою про визнання незаконним та скасування п.п. 5, 5.14 рішення ОСОБА_1 міської ради від 31.03.2010 № 9 згідно штампу реєстрації суду 28.02.2014 року, а про існування спірного рішення ОСОБА_1 міської ради прокурору було відомо не пізніше, ніж з 11.11.2010 року (дата подання ОСОБА_1 природоохороним прокурором протесту на рішення ОСОБА_1 міської ради № 9 від 31.03.2010 року).

Даний факт встановлений постановою Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 28.01.2014 року по спрааві № 2а-0870/4513/11 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_1 природоохороного прокурора про скасування рішення та визнання дій протиправиними.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Розділом 5 рішення ОСОБА_1 міської ради від 31.03.2010 року №9 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам", затверджено проекти відведення земельних ділянок та передано громадянам України у власність земельну ділянку для індивідуального будівництва в межах норм безоплатної приватизації.

Згідно положень ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така заява про застосування наслідків пропуску позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції подавалася представниками відповідачів ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_3

Клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду від позивача відсутня.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовну заяву по даній справі було подано після спливу загального трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.

Також слід зазначити ,що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність , запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія Юкос » проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).»

Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За правовим висновком зазначеним у останній постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року зазначено :

Проаналізувавши пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, Верховний Суд України сформулював правовий висновок, відповідно до якого зазначена норма спрямована на захист власників та інших осіб, які мають речові права на майно, від неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування, отже, не може поширюватися на випадки звернення до суду прокурора з позовом в інтересах держави, а сплив позовної давності для зазначених спорів починається з дати, коли орган, в інтересах якого подано позов прокурором, дізнався про порушене право.

Норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Отже, норми статей 1212 та 388 ЦК України можуть застосуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання або збереження майна без достатньої правової підстави. При цьому підстави застосування положень статті 1212 ЦК України є більш широкими, ніж статті 388 цього Кодексу. Наявність підстав для витребування майна за статтею 388 ЦК України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечать положенням статті 388 ЦК України.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак зазначена за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності .

На підставі ст.ст. 121, 59, 61, 84, 116, 118 ЗК України, ст.ст. 4, 88, 89 ВК України, ст..ст. 16, 215, 216, 228, 257, 267, 388, 392-393 ЦК України та керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Запорізької області, реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області про визнання незаконним та скасування п.п. 5, 5.4 рішення вісімдесятої сесії ОСОБА_1 міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 9 від 31.03.2010 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам»; визнання недійсним державного акту на право власності серії ЯК № 911783 на земельну ділянку площею 0,0837 га, виданого на ім'я ОСОБА_5 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Курортна 110-б; зобов'язання реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Бердянськ, вул. Курортна 110-б, кадастровий номер :07:002:0109, площею 0,0837 га та витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки, кадастровий номер :07:002:0109, вартістю 73 572,3 грн., площею 0,0837 га, яка знаходиться по вул. Курортна 110-б, в м. Бердянську Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК № 911783, виданому ОСОБА_5 та повернення її територіальній громаді м. Бердянська в особі ОСОБА_1 міської ради, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: