Справа №589/1516/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/981/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про розірвання договору найму та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: державний нотаріус Шосткинської міськдержнотконтори ОСОБА_7 про визнання недійсними договору дарування та договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

16 березня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 липня 2015 року вона купила у ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. На момент купівлі квартири в ній ніхто не був зареєстрований. Але згодом з'ясувалося, що знята 29 січня 2015 року з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі ОСОБА_3 рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року була поновлена у своїх правах на користування квартирою. Позивач придбала квартиру виключно для свого проживання та для проживання членів її сім'ї та не бажає існування договірних відносин по найму квартири з ОСОБА_3, а тому 12 січня 2016 року вона повідомила відповідача про розірвання договору найму квартири. Отримавши листа, відповідач на його умови не пристала та 29 січня 2016 року поновила свою реєстрацію місця проживання в її квартирі. Виходячи з положень ч. 1 ст. 821 ЦК України вважає, що договір найму квартири, укладений між колишнім власником квартири ОСОБА_8 та відповідачем, був укладений на 5 років, тобто до 24 жовтня 2013 року. Після цієї дати договір найму житла не переукладався, а 29 грудня 2009 року ОСОБА_9 померла. Жоден з подальших власників квартири, в тому числі і позивач з ОСОБА_3 договір найму квартири не переукладали. Просить розірвати договір найму квартири АДРЕСА_2, який був укладений 24 жовтня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

23 серпня 2016 року в даній справі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала зустрічний позов, в якому просить визнати договір дарування від 08 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, та договір купівлі-продажу від 08 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, недійсними. Виселити ОСОБА_5 зі спірної квартири, а квартиру повернути у користування ОСОБА_3 Свої вимоги мотивує тим, що 24 жовтня 2009 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 (власницею квартири на час укладення договору) було укладено договір найму спірної квартири. 29 грудня 2009 року ОСОБА_9 померла, а її спадкоємці щодо прийняття спадищини не зверталися. В подальшому квартирою незаконно заволодів ОСОБА_6, який виселив ОСОБА_3 без її відому з квартири та здійснив відчуження нерухомого майна ОСОБА_5 без згоди на це ОСОБА_3 Про те, що її було виселено з житла та квартиру продано ОСОБА_3 дізналась лише 15 вересня 2015 року, приїхавши до м. Шостка.

Рішенням суду від 10 квітня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано договір найму квартири АДРЕСА_3, укладенпй 24 жовтня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою № 6 в будинку № 7-А по вул. Горького в м. Шостка Сумської області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, вселити ОСОБА_3 в спірну кватиру, а ОСОБА_5 виселити. В доводах апеляційної скарги зазначає, що відсутні докази прийняття спадщини ОСОБА_10 після померлої ОСОБА_9, а тому правочини щодо відчуження спірної квартири є недійсними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 спірна квартира потрібна для власного проживання та проживання членів її сім'ї, що є підставою для розірвання договору з ініціативи наймодавця. ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_3 про розірвання договору у визначений договором строк, і з часу отримання попередження минуло більше 12 місяців, що є більш, ніж достатнім строком для виконання вимог наймодавця.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що діюче законодавство України не передбачає обов'язок отримання власником нерухомого майна згоди наймача на відчуження квартири. Інших підстав, в тому числі передбачених ЦК України, за яких вказані договори дарування та купівлі-продажу можуть бути визнані судом недійсними позивач не навела.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, так як суд дійшов його правильного встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2008 року між власником квартири, розташованої за адресою: м. Шостка, буд. Горького, 7А, кв. 6, ОСОБА_9 та наймачем - ОСОБА_11 було укладено договір найму квартири на безоплатній основі. Згідно умов договору сторони мають право розірвати договір з ініціативи будь-якої зі сторін, попередивши про це іншу сторону за 1 місяць. (а. с. 8).

Згідно довідки ЖЕД-1 від 03 березня 2016 року ОСОБА_11 була зареєстрована у вказаній квартирі з 29 жовтня 2008 року; 29 січня 2015 року - знята з реєстрації за рішенням суду; 29 січня 2016 року - знову зареєстрована у спірній квартирі на підставі рішення суду (а. с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 померла 29 грудня 2009 року. Спірну квартиру успадкував ОСОБА_10 - онук померлої. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року, а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають (а.с. 15-17).

За договором дарування квартири від 08 травня 2014 року ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_6 прийняв у власність квартиру, розташовану за адресою: м. Шостка, буд. Горького, 7А, кв. 6. В пункті 2 договору зазначено, що вказана квартира належить дарувальнику (ОСОБА_10 В.) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При посвідченні договору нотаріусом перевірено дієздатність сторін, сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх внутрішній волі та наслідки укладення договору їм зрозумілі (а. с. 61-62).

Згідно рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року вбачається, що після набуття квартири у власність ОСОБА_6 13 жовтня 2014 року звернувся до суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, оскільки остання у вказаній квартирі не проживає. Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 27.11.2014 року позов було задоволено та визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року заочне рішення скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, з посиланням на те, що у разі зміни власника житла до нового власника переходять права та обовязки наймодавця, а отже у разі бажання розірвати договір, новий власник має попередити наймача про це згідно умов договору за 1 місяць, або звернутись до суду з позовом про розірвання договору (а. с. 15-17).

08 липня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4 зі сплатою ОСОБА_6 обумовленої ціни (а. с. 9-10).

ОСОБА_1 власності ОСОБА_5 на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 липня 2015 року (а. с. 11).

12 січня 2016 року ОСОБА_5 направила ОСОБА_3 повідомлення про розірвання договору найму спірної квартири з попередженням, що за місяць з дати отримання повідомлення ОСОБА_3 має знятись з реєстрації у спірній квартирі (а. с. 12).

ОСОБА_3 отримала вказане повідомлення про розірвання договору 23 січня 2016 року (а. с. 13).

На даний час ОСОБА_3 залишається зареєстрованою у спірній квартирі (а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно положень ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що до ОСОБА_5 перейшли права та обов'язки наймодавця згідно договору найму, укладеного 24 жовтня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 При цьому, оскільки ОСОБА_5 вказана квартира потрібна для її проживання та проживання членів її сім'ї і вона відповідно до вимог ч. 3 ст. 168 ЖК України, як власник квартири, попередила ОСОБА_3, як наймача, про наступне розірвання договору ще 23 січня 2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для розірвання договору найму. Крім того, оскільки ОСОБА_3 відмовляється знятися з місця реєстрації у спірній квартирі, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» також обґрунтовано задовольнив вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з розірванням договору найму.

При цьому суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання представника ОСОБА_3 на те, що остання має намір згодом повернутися до м. Шостка, і тому їй потрібно житло в цьому місті, оскільки вказана обставина не є підставою для відмови у задоволенні вимог про розірвання договору найму. ОСОБА_3 являлась наймачем спірної квартири та самостійного права на це житлове приміщення не набула.

Вирішуючи зустрічний позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що діючим законодавством України не передбачено отримання згоди наймача власником квартири для відчуження нерухомого майна.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. ОСОБА_3 не стороною оспорюваних нею правочинів, право власності чи право постійного користування не спірну квартиру у неї відсутнє, а тому вчиненням цих правочинів не порушуються її права та законні інтереси.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -