Справа № 310/8487/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І. П.

за участі: секретаря Бевз О. А.,

позивачів ОСОБА_1,

осіб в інтересах яких заявлено позов ОСОБА_2, ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_6, до ОСОБА_4, треті особи Бердянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Бердянська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, про встановлення батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1, діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити батьківство ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 26.06.2016 року, відносно дітей ОСОБА_1 і ОСОБА_2 В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1998 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 01.08.1999 року у них народилася донька ОСОБА_2, а 15.05.2000 року син ОСОБА_9. При реєстрації народження дітей батько дітей був записаний з її слів « Шаблій Володимир Анатолійович». ОСОБА_7 з моменту народження дітей визнавав себе їх батьком, тривалий час проживав з нею у незареєстрованому шлюбі, допомагав у вихованні дітей, надавав матеріальну допомогу, приймав активну участь у житті дітей, проводив з ними дозвілля. Але за життя заяви про визнання свого батьківства так і не подав. Посилаючись на ст. 53 КпШС України, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач суду пояснила, що у 1998 році стала проживати однією сімєю з ОСОБА_7 в с. Успенівка, по вул. Калініна,89. Вони вели з ним спільне господарство, опікувалися один одним. Проживали у цьому будинку спільно десь два роки. Потім переїхали в с. Перемога в будинок по вул. Шевченка,98, який купували за спільні кошти. ОСОБА_7 фактично був зареєстрований в будинку матері за адресою вул. Шевченка,80 в с. Успенівка, а вона була зареєстрована в будинку своєї матері по вул. Свердлова,90 в с. Успенівка. 01.08.1999 року у них народилася донька ОСОБА_2, а 15.05.2000 року син ОСОБА_9. Чоловік забирав її і дітей з пологового будинку додому. Оскільки шлюб у них був не зареєстрований, то при реєстрації народження батько дітей був записаний з її слів: прізвище вона вказала своє ОСОБА_2, а імя і по батькові батька ОСОБА_10. Чоловік завжди визнавав ОСОБА_2 і ОСОБА_10 за своїх дітей, називав їх дочкою і сином. Опікувався ними, займався їх вихованням, утримував сімю. У 2003 році вони припинили спільне проживання, але ОСОБА_7 приходив до дітей, допомагав по господарству, будував разом з сином сарай. Після того, як чоловік пішов, вона звернулася до УПСЗН за допомогою, саме у 2003 року їй була призначена допомога на дітей, як одинокій матері. З позовом про стягнення аліментів вона не зверталася, оскільки ОСОБА_7 добровільно надавав їй допомогу. Привозив зерно, продукти, давав гроші на школу, дітям давав гроші. Як батько він ходив у школу на ремонти. Приходив до дітей на випускний вечір. На батьківські збори до школи ходила тільки вона, батько не ходив. Встановлення батьківства необхідно їй для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в інтересах дітей.

Представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, викладених у позовній заяв. Просить їх задовольнити. Суду пояснив, що позивач має намір звернутися до нотаріальної контори, в інтересах неповнолітніх дітей, з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 Для цього їй необхідно визнати його батьківство щодо дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_6.

ОСОБА_2, особа в інтересах якої заявлено позов, яка на час розгляду справи набула повноліття, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Суду пояснила, що памятає себе десь років з пяти. Памятає, що у дитинстві часто їздила з батьком і його дружиною Наталею на ставок. Вона дуже любила читати, батько завжди купував їй книжки. Коли їй потрібні були гроші, вона дзвонила батьку, просила, він давав їй гроші. На батьківські збори у школу завжди ходила мама. Батько приймав участь у ремонті класу. Батько приходив до нею на останній дзвінок разом із мамою. Батько приїжджав до них на свята на Новий рік, на Дні народження. Він завжди називав її донькою, вона відносилася до нього як до рідного батька.

Неповнолітній ОСОБА_1 суду пояснив, що з батьком вони спілкувалися. Коли він був у 1 класі батько забирав його до себе в с. Перемогу. Їздив з ним на рибалку. Батько коли приїжджав завжди давав йому гроші. Він допомагав їм по господарству. Батько приходив до нього на випускний вечір, ходив на ремонт у школу. Він завжди називав його батьком, а він його сином.

Відповідач ОСОБА_4, сестра померлого ОСОБА_7, проти задоволення позову заперечує. Відповідач також була допитана судом як свідок, за її заявою. Суду показала, що її брат ОСОБА_7 завжди проєивав із своїми батьками, вів з ними спільне господарство. Їй відомо, що позивачка у 1997-1998 роках проживала в с. Іванівка з іншим чоловіком. Брат деякий час жив з ОСОБА_1, але це було десь у 2001 році. В будинку по вул. Калініна в с. Успенівка Валентина почала проживати після смерті ОСОБА_11, а той помер тільки у 2000 році. Тому її твердження про те, що вона жила з ОСОБА_6 у цьому будинку у 1998-2000 роках є неправдивими. З 2003 року брат став проживати з іншою жінкою. Він ніколи не говорив їй, що у нього народилися діти, не розказував нічого про них. Вона ніколи не бачила дітей в будинку брата. ОСОБА_12 не визнавала ОСОБА_7 батьком дітей, говорила у селі, що він їм не допомагає.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження спільного проживання і ведення господарства з померлим ОСОБА_7 Вона навіть не може назвати точний період їх спільного проживання. Так позивачка вказує на те, що вона з ОСОБА_6 проживала спільно в будинку №89 по вул. Калініна в с. Успенівка, але у цьому будинку жила до них інша особа ОСОБА_13, який помер у квітні 2000 року, на підтвердження дати смерті цієї особи відповідачем надано фотокартку памятної таблички з могили. З по господарських книг, витяги з яких ними були отримані у сільраді, видно, що ОСОБА_7 у період 1996-2000 рр. проживав в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матірю, у них було спільне господарство. Позивачка ж у період з 1996-2000 рр. проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5. Доказів того, що ОСОБА_7 займався вихованням дітей та їх утриманням позивачем також не надано. З довідок навчальних закладів, де навчалися діти, видно, що ОСОБА_7 участі у вихованні ОСОБА_2 і ОСОБА_6 не приймав, на батьківські збори за час їх навчання у школі не приходив. Єдиний раз він приходив на ремонт класної кімнати, де навчалася ОСОБА_2. Вважає, що не доведено цих обставин також і показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні. ОСОБА_12 діти не вказували його як батька. Наприклад в особових справах дітей, які сформовані за місцем їх навчання в Бердянському машинобудівному ліцеї і Бердянському медичному коледжі, відомості про батька відсутні. Вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_7, брат померлого, який був допитаний також судом як свідок, суду показав: йому відомо, що деякий час ОСОБА_6 проживав спільно з ОСОБА_12. Жили вони погано. Жив то у ОСОБА_12, то у матері. Був випадок, що він заїхав до брата, той був з ОСОБА_2, ще маленькою десь один рік, а ОСОБА_12 поїхала в Івановку і кинула доньку на нього. Їхня мати не визнавала онуків, тому вони до неї не ходили. Коли брат проживав з першою дружиною, то дітей у них не було. У брата були проблеми із здоровям, але про це він з братом не говорив ніколи.. Про те, чи його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_6, він у брата не питав. Але усі сумнівалися з приводу цього. ОСОБА_14 іноді приїжджали до нього, але на родинних святах він їх ніколи не бачив. Чи допомагав матеріально дітям він не знає, можливо, що і допомагав. У матері і у брата було велике господарство, тому він постійно жив з батьками. Про те, що ОСОБА_6 був на випускних вечорах у дітей він навіть і не знав.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що знає і позивача і померлого ОСОБА_7 Вони жили по сусідству в будинку №89, а він жив з батьками в будинку №91. До них в цьому будинку дійсно жив ОСОБА_13, а після його смерті стала проживати ОСОБА_12 і ОСОБА_6. Жили вони однією сімєю, вели спільне господарство. Спочатку у них народилася ОСОБА_14, потім ОСОБА_6. Він відвозив на своїй машині ОСОБА_12 до пологового будинку, коли вона народжувала ОСОБА_6. Памятає, що у 2000 році вони запрошували його до себе на святкування Дня народження ОСОБА_14, коли їй виповнився один рік. ОСОБА_7 дуже добре готував. До дітей ОСОБА_7 відносився, як батько. ОСОБА_7 пішов від ОСОБА_12 вже після народження ОСОБА_9. Але він приїжджав до ОСОБА_12, допомагав по господарству. Він завжди спілкувався із дітьми, називав їх донькою і сином. ОСОБА_16, що діти також ходили до батька. ОСОБА_2 навчалася разом з його сином в одному класі. ОСОБА_9 щороку влітку приймав участь у ремонті класу.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_18 з 1998 року жили з ними по сусідству в будинку №89 по вул. Калініна в с. Успенівка. До них у цьому будинку дійсно жив ОСОБА_13. Знає точно, що вони стали проживати спільно у 1998 році, оскільки у неї у листопаді 1998 року народився онук, і на той час вони вже жили в цьому будинку. Спочатку у них народилася дівчинка, потім одразу хлопчик. Особисто бачила, як ОСОБА_18 привозив на машині ОСОБА_1 з пологового будинку до дому. ОСОБА_9 пішов із сімї коли дітям було десь 3-4 роки, але він дітей не забував, приїжджав до дітей, привозив продукти, допомагав ОСОБА_1 по господарству. Ходив у школу на свята до дітей, вона особисто це бачила. На ремонти в школу приходив,

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що знає позивачку з дитинства, жили по сусідству в с. Успенівка. Валентина і ОСОБА_18 жили у бабиній хаті. У них народилося двоє дітей. Потім вони розійшлися. Він відносився до дітей дуже добре, часто приїжджав, допомагав. У ОСОБА_1 свого паю не було, ОСОБА_18 привозив їй зерно, допомагав по господарству. ОСОБА_18 з ОСОБА_1 постійно не проживав, приходив часто. ОСОБА_14 і ОСОБА_18 він завжди визнавав за своїх дітей, піклувався про них. ОСОБА_16 часто з батьком то в тракторі, то в машині

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що ОСОБА_18 знала з дитинства. У 1981 році одружилася з його братом ОСОБА_7. У 1986 році ОСОБА_18 одружився, потім його дружина померла. Чула, що деякий час ОСОБА_18 жив в будинку на вул. Калініна. Але постійно він проживав із своєю матірю, у них було велике господарство. А у 2003 році зійшовся з Наталею. По селу ходили різні слухи, одні розказували, що діти ОСОБА_18, інші говорили, що ОСОБА_1 навісила дітей ОСОБА_18. Він сам ніколи про дітей нічого не розказував. Валентину і дітей у свекрухи ніколи не бачила. ОСОБА_14 бачила тільки на похоронах ОСОБА_18. Якось в місті вона зустріла ОСОБА_1 з дітьми, спитала чи допомагає батько, чи платить аліменти. Та відповіла: «який він батько? Аліменти я не стягувала, дітей на нього не записувала».

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що ОСОБА_1 і ОСОБА_18 знає давно. У 1997-1998 роках ОСОБА_1 проживала в с. Іванівка з іншим чоловіком на імя ОСОБА_22. На той час у неї був син ОСОБА_23. Інших дітей не було, вагітною на той час він її не бачив. В ті роки вона часто ходила разом з ним в с. Успенівку, а потім переїхала туди жити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке.

ОСОБА_2 народилася 01 серпня 1999 пору в с. Успенівка Бердянського району Запорізької Області, ОСОБА_6 народився 15 травня 2000 року в с. Успенівка Бердянського району Запорізької області.

Реєстрація народження дітей відбулася на підставі ст. 55 КпШС України. Відомості про батька дітей «Шаблій Володимир Анатолійович» були записані за заявою матері дітей ОСОБА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану про народження.

Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач стверджує, що вона проживала однією сімєю із ОСОБА_7 з 1998 року по 2003 рік без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, опікувалися один одним. Спочатку вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6 по вул. Калініна. У них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_24 01 серпня 1999 року, син ОСОБА_9 15 травня 2000 року. Біологічним батьком цих дітей є ОСОБА_7, але при реєстрації народження дітей відомості про батька були записані з її слів «Шаблій Володимир Анатолійович», оскільки вони у шлюбі не перебували.

Відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що її брат дійсно деякий час жив з ОСОБА_1, але зійшовся з нею вже після народження дітей. Вказувала на те, що ОСОБА_1 стала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_7 тільки після смерті ОСОБА_11, який до цього жив у будинку, який помер 18.04.2000 року, на підтвердження чого була надана фотокартка памятної таблички з могили цієї особи,

Однак, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19 суду показали, що ОСОБА_1 і ОСОБА_7 стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_8 у 1998 року, після того, як помер ОСОБА_13.

З довідки Бердянського відділу ДРАЦС від 26.07.2017р. вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис про смерть №66 від 24.07.1998 року про реєстрацію смерті ОСОБА_11, який помер 18.04.1998 року.

З огляду на це доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_7 не могли проживати в ІНФОРМАЦІЯ_9 у 1998-2000 рр., спростовуються довідкою відділу ДРАЦС від 26.07.2017р. та показаннями свідків.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_7 в буд. №89 по вул. Калініна в с. Успенівка не заперечувався і третьою особою ОСОБА_7, який був допитаний судом як свідок. У своїх показах свідок зазначив, що якось заїжджав до брата на вул. Калініна, коли ОСОБА_2 було десь один рік. Брат був сам з дитиною, а ОСОБА_1 пішла в Івановку і не повернулася.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_17, які проживали по сусідству в будинку №91 по вул. Калініна, показали, що ОСОБА_7 проживав однією сімєю з ОСОБА_1 на час народження обох дітей. Він забирав ОСОБА_1 з пологового будинку додому. Опікувався дітьми, визнавав себе батьком цих дітей, відносився до них як до рідних дітей. Після того, як пішов від ОСОБА_1, провідував дітей, приїжджав до них, допомагав по господарству, привозив продукти, зерно. Ходив до дітей у школу на свята, влітку ходив до школи на ремонти класу, приходив на випускний вечір до дітей.

З пояснень дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_6 вбачається, що вони завжди сприймали ОСОБА_7 як свого рідного батька. Ходили до нього, проводили з ним дозвілля ( їздили на ставок, на рибалку), він приїжджав до них на свята, давав їм гроші, приходив до них у школу на свята, на випускний вечір.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_25 і ОСОБА_7, брата і сестри покійного ОСОБА_7, оскільки ці особи є спадкоємцями другої черги після смерті брата і прямо зацікавлені в отриманні спадщини, що залишилася після смерті брата.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_7 у період з 1998 -2003 роках, ведення ними спільного господарства, тобто як до, так і після народження дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_6, спільне утримання та виховання дітей, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах статті 53 КпШС України і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 53 КпШС України, ст.ст. 10,15,58-60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Встановити батьківство ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_10, який помер 26 червня 2016 року, відносно дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_12, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_12.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_22