1Справа № 335/5037/17 2/335/1222/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 жовтня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди,
Приватне акціонерне товариство «Миколаївський експертно-технічний центр» (далі ПрАТ «МЕТЦ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016 визнана мирова угода у цивільній справі № 335/9220/15-ц за позовом ПрАТ «МЕТЦ» до ОСОБА_1 про визнання договору позики (між підприємством та його працівником) недійсним та застосування наслідків недійсності, провадження у справі закрито. Відповідно до умов мирової угоди відповідач визнав вимогу щодо визнання недійсним договору позики (між підприємством і його працівником) від 04.11.2013, укладеним між сторонами і прийняв на себе зобовязання сплатити позивачу грошові кошти в сумі 31 610,76 гривень. Однак, відповідач умови мирової угоди виконував не належним чином, у звязку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 32 146,93 гривень в тому числі суми 3% річних і інфляційних втрат.
Просив суд спонукати відповідача виконати умови морової угоди шляхом примусового стягнення грошових коштів у розмірі 32 146,93 гривень та судовий збір.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, проте у судове засідання повторно не прибув, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
За таких обставин, суд вважав за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016 визнана мирова угода у цивільній справі № 335/9220/15-ц за позовом ПрАТ «МЕТЦ» до ОСОБА_1 про визнання договору позики (між підприємством та його працівником) недійсним та застосування наслідків недійсності наступного змісту:
1. Сторони домовились врегулювати спір по справі № 335/9220/15-ц, провадження 2/335/2321/2015, за позовом ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» до ОСОБА_1 про визнання договору позики (між підприємством та його працівником) недійсним та застосування наслідків недійсності шляхом підписання та виконання даної мирової угоди.
2. ОСОБА_1 визнає вимогу ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» щодо визнання недійсним договору позики (між підприємством і його працівником) від 04.11.2013, укладеного між Запорізькою філією ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» та ОСОБА_1
1) до 05.12.2016 5268,46 грн.;
2) до 05.01.2017 5268,46 грн.;
3) до 05.02.2017 5268,46 грн.;
4) до 05.03.2017 5268,46 грн.;
5) до 05.04.2017 5268,46 грн.;
6) до 05.05.2017 5268,46 грн.
5. Виплата грошових коштів, зазначених у п. 4 цієї мирової угоди, здійснюється ОСОБА_1 шляхом внесення грошових коштів за наступними реквізитами:
7. Наслідки укладення мирової угоди під час розгляду справи, передбачені ст.ст. 89, 175, 205 Цивільного процесуального кодексу України Сторонам відомі.
Провадження у спpавi закрито у звязку з укладенням мирової угоди та визнання її судом.
Дана ухвала в апеляційному порядку не переглядалась та набрала законної сили 30.11.2016.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 4 цього Закону.
Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчої службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Однією з підстав повернення виконавчого документу стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону).

Водночас, відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції від 21.04.1999 мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18.11.2003 № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» з 01.01.2004 положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV виключено.

Не містить таких положень й в чинному Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

За викладених обставин, на теперішній час ухвала суду про затвердження мирової угоди як і сама мирова угода не відноситься до рішень, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою або приватним виконавцем.

У разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди має право звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного/приватного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Тому у разі невиконання стороною умов мирової угоди у добровільному порядку, заінтересована особа вправі звернутися до суду з позовом про спонукання виконання мирової угоди.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-274цс15 від 23.09.2015, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2011 проінформовано, що висновок суду про те, що мирова угода, затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для застосування статті 625 ЦК України, є необґрунтованим. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.»

З наведеного можна дійти висновку, що укладена між сторонами мирова угода є цивільно-правовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Правові наслідки невиконання зобовязання встановлені ст. 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснювались передбачені мировою угодою платежі з 05.12.2016, позивачем було нараховано 3% річних і інфляційні втрати.

Загальна вартість 3% річних і інфляційних втрат за період з 06.12.2016 по 27.03.2017 складає 436,17 гривень, що також підтверджується відповідним розрахунком, наведеному у позовній заяві.

Даний розрахунок відповідачем не спростований.

На порушення норм закону та умов мирової угоди відповідач свої зобов'язання за вказаною угодою належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, у звязку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов угоди із застосуванням встановленим законом правових наслідків його неналежного виконання.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600,00 гривень що документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 212 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» задовольнити.

Спонукати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, виконати умови морової угоди, затвердженої ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року шляхом примусового стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр», місцезнаходженням юридичної особи: 54055, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Севастопольська, буд. 67, ідентифікаційний код юридичної особи: 23083365, ІПН 36, р/р 4874 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, грошових коштів, в тому числі суми 3% річних і інфляційних втрат, у розмірі 32 146 (тридцять дві тисячі сто сорок шість) гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр», місцезнаходженням юридичної особи: 54055, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Севастопольська, буд. 67, ідентифікаційний код юридичної особи: 23083365, ІПН 36, р/р 4874 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.П. Соболєва