Справа №265/6742/16-ц
Провадження №2/265/242/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Мельник І. Г., за участю секретаря Гусєвої К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс», ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та визнання права на приватизацію

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ЖКП «Азовжитлокомплекс» про визнання права на приватизацію квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилювався на те, що його батьками у 1983 році була отримана спірна квартира для сумісного проживання сімєю, на підставі ордеру. Він же проживав разом зі своїми батьками у вказаній квартирі, користувався нею та проживає по теперішній час. Після одруження він разом зі своєю дружиною став проживати у її квартирі, яка розташована у цьому ж домі та у цьому ж підїзді. Не зважаючи на те, що він був зареєстрований за місцем проживання своєї дружини АДРЕСА_2, підтримував тісний зв'язок з батьками, час от часу перебував у їх квартирі, зберігав в ній свої речі, допомагав вести спільне господарювання, надавав матеріальну допомогу, допомагав у придбанні побутових речей та оплаті комунальних послуг. Після смерті батьків, він продовжує користуватися спірною квартирою, оплачувати комунальні послуги, роботи поточний ремонт. Вважає, що зняття з реєстрації або її відсутність жодним чином не впливає на право користування житловим приміщенням та не позбавляє особу можливості приватизації займаного житла. Просив визнати дії ЖКП «Азовжитлокомплекс» щодо ненадання пакету документів для приватизації квартири АДРЕСА_3, неправомірними та визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_4.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що трикімнатна квартира АДРЕСА_5 була отримана його батьками у 1986 році на підставі ордеру, коли він був неповнолітнім. У 1995 році він одружився, у 2005 році знявся з реєстрації за вищевказаною адресою та зареєструвався за адресою проживання дружини, а саме: АДРЕСА_6. Обидві квартири знаходяться в одному підїзді. Після смерті батьки він допомагав матері матеріально, комунальні послуги вона оплачувала самостійно. Постійно з батьками він не проживав, там зберігалися його дитячі речі. Останні роки перед смертю матері в них були погані стосунки, вона не сприймала його як сина, вони були між собою начебто чужі люди. Мати поводила себе не зовсім адекватно, однак при цьому самостійно готувала собі їжу, скуплялася у магазинах та обслуговувала себе. На цей час його батьки померли, та він вважає, що має право на приватизацію вказаної квартири, тому як був вписаний в ордер при отриманні спірної квартири. Зазначив, що до ОСОБА_2 міського майна із відповідною заявою щодо приватизації спірної квартири він не звертався. Просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги свого довірителя та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні пояснював, що на даний час в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, але позивач періодично проживає в ній, оплачує комунальні послуги, робить поточні ремонти, в даній квартирі маються його речі. Спірну квартиру за ордером отримували батьки позивача і позивач, до реєстрації шлюбу позивач проживав в даній квартирі, був в ній зареєстрований. В послідуючим позивач зареєструвався за місцем проживання дружини, але зв'язок з квартирою, де залишилися проживати його батьки не втрачав, іноді проживав в ній зберігав в ній свої речі, допомагав батькам вести спільне господарювання, надавав матеріальну допомогу, допомагав у придбанні побутових речей та оплаті комунальних послуг. Після смерті батьків позивач звертався до житлової організації з приводу надання документів необхідних для приватизації, але отримав відмову, тому вважає, такі дії ЖКП «Азовжитлокомплекс» неправомірними, та просить визнати за позивачем право на приватизацію квартири АДРЕСА_4.

Представник відповідача ЖКП «Азовжитлокомплекс» ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, пояснив, що житлова організація не має не якого відношення до приватизації та збору документів, так як не є власником будинків та квартир. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, пояснив, що позивач не має ні якого відношення до спірній квартири, так як не має в ній реєстрації та фактично не проживає в спірній квартирі, а тільки іноді відвідує її, фактично проживає вже тривалий час зі своєю сімєю у квартирі АДРЕСА_7. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в 1983 році ОСОБА_6, батьку позивача, на підставі ордеру № 1771 від 20 липня 1883 року на сімю, включаючи позивача, була виділена трьохкімнатна квартира АДРЕСА_8 (а.с. 39). З часу вселення в квартиру і до 2005 року позивач був зареєстрований у спірній квартирі, а у 2005 році вибув з місця реєстрації та зареєструвався за адресою проживання дружини: АДРЕСА_9 (а.с. 4), де, зі слів позивача, він став фактично проживати та проживає по теперішній час.

Згідно свідоцтва про смерть серія 1-НО № 359018, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, ОСОБА_6 помер 25 березня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 465 від 26 березня 2009 року (а.с.5).

Згідно свідоцтва про смерть серія 1-НО № 950381, виданого Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 померла 18 серпня 2016 року, про що зроблено актовий запис № 1350 від 19 серпня 2016 року (а.с.6).

Як вбачається з копії особового рахунку № 7022101, виданого ЖКП «Азовжитлокомплекс» 21 березня 2017 року, у квартирі АДРЕСА_10 ніхто не зареєстрований. ОСОБА_7 вибула 18 серпня 2016 року (а.с. 58).

Згідно до актів, виданих ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 27 березня 2017 року та 08 серпня 2017 року, ОСОБА_1 періодично відвідує квартиру АДРЕСА_11, але фактично проживає зі своєю сімєю у квартирі АДРЕСА_12. У квартирі АДРЕСА_13 газ та водопостачання (а.с.а.с. 62, 70).

Як вбачається з відповіді ЖКП «Азовжитлокомплекс», квартира АДРЕСА_14 державна, є власністю Маріупольської міської ради. У звязку відсутністю реєстрації ОСОБА_1 вищезазначеної квартирі, отримати документи по вказаній квартирі у нього не має правових підстав (а.с.7).

Згідно із інформаційній довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо права власності на нерухоме майно стосовно позивача по справі ОСОБА_1 та його батьків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, відсутні (а.с.29-31).

За даними департаменту міського майна від 15 серпня 2017 року, згідно з обліком відділу приватизації житлового фонду департаменту з 1997 року з заявою щодо передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_15 шляхом безоплатної приватизації до департаменту ніхто не звертався (а.с. 71).

Ч. 4 ст.5 Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до положень ч.2 ст. 8 Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, задля здійснення приватизації громадянином до органу приватизації подається певний пакет документів, в тому числі довідка про склад сімї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сімї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Отже, однією з обовязкових умов здійснення приватизації житла є обовязкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що позивач в квартирі АДРЕСА_16 не тільки не зареєстрований, але й фактично не проживає, з 2005 року він проживає зі своєю сімєю за адресою: АДРЕСА_6. Спірну квартиру він тільки відвідує, газ та водопостачання в ній відрізані. Вказані обставини підтверджуються відповідними актами житлової організації та поясненнями самого позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ненадання позивачем доказів щодо зберігання його права на проживання в спірній квартирі з 2005 року, суд приходе до висновку, що у позивача відсутнє право на приватизацію квартири АДРЕСА_17, а тому позовні вимоги про визнання права на приватизацію не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що факт отримання спірної квартири у 1983 році на підставі ордеру батьком позивача, в тому разі й на ОСОБА_1, як члена сімї, на дає останньому правових підстав для приватизації спірної квартири у разі зняття його з реєстрації та зміни місця проживання.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії ЖКП «Азовжитлокомплекс» в частині ненадання йому пакету документів для приватизації квартири АДРЕСА_18, оскільки звертаючись до житлової організації з вимогою надати документи щодо спірної квартири, позивач, будучи не зареєстрований в ній, не надав доказів, зокрема рішення суду щодо визнання права користування квартирою, щодо його фактичного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс», ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради про визнання дій Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс» щодо ненадання пакету документів для приватизації квартири АДРЕСА_19, неправомірними та визнання права на приватизацію, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мельник І.Г.