Справа № 345/2901/16-ц
Провадження № 22-ц/779/990/2017
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у вересні 2003 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2015 року - розірвано.

За час шлюбу ним набуто у власність чотирикімнатну квартиру № 296 по проспекті ОСОБА_3, 12, що в м. Калуш. Спірна квартира набута за час шлюбу, однак за кошти, які належали йому особисто. Ці кошти він отримав від продажу квартири АДРЕСА_1, що в м. Калуш згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2006 року. Цього ж дня, він придбав собі квартиру № 296 по проспекті ОСОБА_3, 12, що в м. Калуш, а отже вказана квартира є його особистою приватною власністю.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватної власністю відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального, процесуального права та неповне зясування суттєвих обставин справи.

Апелянт зазначив, що з відповідачкою з вересня 2003 року по вересень 2015 року перебував у шлюбі. В період шлюбу - 15 березня 2006 року ним була придбана квартира в м. Калуш, пр. Л.України,12/296 за його особисті кошти, які отримано ним від продажу квартири АДРЕСА_2, яка була у його приватній власності. Вважає, що спірна квартира хоч і придбана на підставі договору купівлі-продажу в період шлюбу, але не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно договору купівлі продажу квартири від 15 березня 2006 року він продав належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 за 60000 грн. та в цей же день, 15 березня 2006 року придбав квартиру АДРЕСА_3 за 41452 грн. Суд вказаним обставинам не дав належної оцінки та взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що продаж спірної квартири здійснено за 29 000 дол. США.

Апелянт, посилаючись на те, що спірна квартира придбана ним за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, однак за його особисті кошти - не може вважатись об»єктом спільної сумісної власності просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 вимоги скарги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана сторонами в період шлюбу, а позивачем ОСОБА_1 не доведено, що кошти, за які квартиру було придбано, належали йому особисто.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Як розяснив Верховний Суд України у п.23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі колишнє подружжя.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 13.09.2003 року, а рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2015 року його розірвано (а.с.4).

У період шлюбу 15.03.2006 року подружжям було продано двохкімнатну квартиру №30 загальною площею 49,1 кв м в м. Калуші по вул. Сівецька, 8 на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 Калуського міського нотаріального округу (а.с.5) та 15.03.2006 року придбано чотирикімнатну квартиру загальною площею 84,9 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. пр. Л.Українки,20/296 в м. Калуші, Івано-Франківської обл., на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 Калуського міського нотаріального округу (а.с.6).

Спір між сторонами виник з приводу права власності на вищевказану квартиру.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, згідно з п.3 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, продавець ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_9 купила належну продавцю квартиру АДРЕСА_2. Продаж вчинено за 60 000 грн.

Того ж дня, а саме 15.03.2006 року здійснено купівлю спірної квартири згідно якої, продавець ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив належну продавцю квартиру №296 на пр. Л. Українки,12 в м. Калуші. Продаж вчинено в сумі 41 452 грн., які покупець повинен сплати покупцю.

Перед підписанням договору сторони по справі визначили, що квартира набувається ними у спільну сумісну власність. У договорі не встановлено про її придбання позивачем у особисту приватну власність.

Так, у поданій 15 березня 2006 року компетентному органу заяві ОСОБА_11 надала свою згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_1 квартири № 296 в цілому, що знаходиться в м. Калуші по пр. Л.Українки в будинку № 12 набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі за ціною 41452 грн. та на умовах на його розсуд.

При цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 роз»яснено, що домовленість про ціну являється суттєвою умовою даного договору (у випадку розірвання договору у судовому порядку покупцю повертається сума, за яку здійснено продаж, що вказана в договорі купівлі-продажу) і у разі скриття сторонами реальної ціни квартири, нотаріус не несе відповідальності при настанні негативних наслідків.

Вказана заява підписана власноручно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.53).

Звертаючись до суду із вимогою про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 обґрунтував тим, що квартира була придбана за його особисті кошти.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що продаж позивачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2, що належала йому на праві приватної власності та придбання в цей же день чотирикімнатної квартири АДРЕСА_4 не дає підстав для висновку, що спірна квартира придбана виключно за кошти позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 09 лютого 2002 року за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_5(3) в м. Калуш за 4655 грн., а 15 березня 2006 року вказана квартира відчужена ОСОБА_9 за 60 000 грн.

Встановлено, що у вказаній квартирі сторонами здійснено дороговартісний ремонт за спільні кошти.

ОСОБА_12 дійшли спільної згоди, в інтересах сім»ї, щодо продажу зазначеної квартири та купівлі спірної квартири АДРЕСА_4.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ствердили суду, що продаж квартири АДРЕСА_4 було здійснено по ринкових на той час цінах на вказану квартиру за 29 000 доларів США, однак саме на прохання продавця ОСОБА_4 в якості ціни продажу квартири було зазначено суму 41452 грн. з метою зменшення сплати податків та інших платежів.

Свідок ОСОБА_4 заперечила факт отримання нею від ОСОБА_1 коштів за квартиру у сумі 41452 грн.

Крім того, позивач на підтвердження оплати за квартиру коштів у сумі 41452 грн. не представив будь-яких письмових доказів та не спростував обставини щодо купівлі спірної квартири по ринковій ціні.

Таким чином, з огляду на те, що сторони, як подружжя з 2003 року по 2015 рік спільно проживали як в ІНФОРМАЦІЯ_1, так і в придбаній квартирі АДРЕСА_4, а також те, що при купівлі спірної квартири сторонами обумовлено про набуття квартири саме подружжям, а не ОСОБА_1 особисто, то зазначені обставини не дають підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним спірної квартири як особистої приватної власності.

Посилання апелянта на те, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 про придбання ними спірної квартири в період перебування у зареєстрованому шлюбі є формальною та не може слугувати доказом придбання квартири за спільні кошти не заслуговують на увагу, оскільки зібраними доказами в їх сукупності судом встановлено, що ОСОБА_1 враховуючи обставини проживання з ОСОБА_2 як подружжя, ведення спільного господарства, утримання майна, продажу належної йому на праві власності квартири та придбання саме в інтересах сім»ї спірної квартири, то слід дійти висновку що волевиявлення його як покупця квартири про придбання квартири саме подружжям було вільним і відповідало його внутрішній волі.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі н спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. ОСОБА_13 Мелінишин