Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., про визнання договору дарування недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області

від 30 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 15 січня 2002 року нею та відповідачем ОСОБА_5, який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6, та посвідчений приватним нотаріусом Матійчик А.В.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на праві власності їй належить будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, в якому вона проживає одна.

У 2002 році в будинку почав протікати дах, що потребувало негайного ремонту. У зв'язку зі станом здоров'я, віком та скрутним матеріальним становищем позивач не могла самостійно зробити ремонт і найняти за кошти працівників для цього, а тому звернулася до ОСОБА_5, щоб він допоміг відремонтувати дах, за що пообіцяла йому скласти на нього заповіт на цей будинок. Після цього вона разом з ОСОБА_5 і його дружиною поїхали в

смт. Підволочиськ до приватного нотаріуса оформляти заповіт.

Під час укладення вказаного договору у приватного нотаріуса Матійчик А.В. позивач вважала, що складає заповіт на ОСОБА_5 Про те, що було укладено договір дарування, а не заповіт, вона дізналася лише близько року тому, коли їй необхідні були документи на будинок. На її вимогу віддати документи ОСОБА_5 відмовився. Так як вона була введена в оману і не розуміла, що підписує, тому просила суд визнати договір дарування її житлового будинку недійсним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області

від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8, який представляв інтереси ОСОБА_4, задоволено.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області

від 13 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться в м. Скалаті по АДРЕСА_1, укладений 15 січня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діючим в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу МатійчикА.В. 15 січня 2002 року.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2, належав будинок АДРЕСА_1.

Після смерті чоловіка позивач проживала у вказаному будинку сама, дітей не має.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 січня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діяв від імені його неповнолітньої дочки ОСОБА_6, укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1.

Абонентська книжка по розрахунках за воду по АДРЕСА_1 оформлена на ОСОБА_4 (а. с. 60-62).

Розрахункова книжка НОМЕР_1 по оплату за природний газ по

АДРЕСА_1 оформлена на ОСОБА_4 (а. с. 62-73).

Особовий рахунок НОМЕР_2 по електроенергії оформлено на ОСОБА_4 (а. с. 74-75).

Комунальні послуги по АДРЕСА_1 сплачувались ОСОБА_4

Матеріали справи не містять доказів наявності іншого житла у позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили, що вона помилялася в правовій природі укладеного договору, що неправильне сприйняття нею предмета чи інших істотних умов угоди, вплинуло на її волевиявлення. Натомість наявні докази підтверджують про намір позивачки укласти договір дарування і відчужити будинок на користь відповідачів, передавши їм право розпорядження майном.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, врахувавши роз'яснення, викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, встановивши, що позивачка мала похилий вік на час укладення оспорюваного договору, потребу в сторонньому догляді та матеріальній допомозі, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що укладаючи спірний договір дарування житлового будинку позивачка помилялась щодо правової природи цього правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, і таким чином встановив наявність правових підстав для визнання його недійсним в порядку статті ст. 56 Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович