АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1488/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_3 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1, в якій на праві члена сім'ї власника житлового приміщення проживала його колишня дружина, ОСОБА_4 В листопаді 2015 року відповідачка добровільно залишила квартиру, не проживає у ній без поважних причин понад один рік і не сплачує комунальні послуги.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 не довів факту непроживання ОСОБА_4 у спірній квартирі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, і не дотримався положень ст. 212 ЦПК України щодо належної оцінки доказів.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2004 році. Після цього сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_5

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

У 2013 році ОСОБА_4 вселилась у цю квартиру на праві члена сім'ї власника житлового приміщення.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із положень ч. 1 ст. 383 ЦК України слідує, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як передбачено ст. 155 цього Кодексу, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частиною 1 і 2 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З наданого ОСОБА_3 до суду акту від 15 грудня 2016 року, затвердженого Житлово-експлуатаційною конторою № 1 (а.с. 10), вбачається, що з початку листопада 2015 року ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які підписали вказаний акт, у суді підтвердили, що більше року відповідачка не з'являється у квартирі.

У свою чергу свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 зазначили, що ОСОБА_4 у листопаді 2015 року добровільно залишила займане житлове приміщення та не проживає в ньому.

Ці докази є належними та допустимими.

Сама ОСОБА_4 визнала в суді, що з грудня 2016 року вона не проживає у квартирі з поважних причин. Разом із тим, відповідачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження даного факту.

Висновки органів внутрішніх справ за зверненнями ОСОБА_2 (батька ОСОБА_4.) в інтересах малолітньої ОСОБА_5 (а.с. 29-32) не підтверджують об'єктивно ту обставину, що ОСОБА_3 чинив перешкоди відповідачці в користуванні квартирою. До того ж, ОСОБА_4 не зверталася до компетентних органів із вимогами про припинення неправомірних дій позивача.

Докази у справі в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 не користувалася спірною квартирою понад один рік без поважних причин, а тому позов ОСОБА_12 підлягає задоволенню.

Не давши належної оцінки доказам у справі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим.

Рішення суду ухвалено на користь ОСОБА_3, а тому з відповідачки на користь останнього слід присудити судовий збір у розмірі 1 157 грн 52 коп., із яких 551 грн 20 коп. - судовий збір за подання позову та 606 грн 32 коп. - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

ОСОБА_4 визнати такою, що втратила право користування квартирою № 23, по вулиці Проскурівського підпілля, 127, у місті Хмельницькому.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 157 грн 52 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ М.М. Пастощук

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 46