АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2419/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2604/17Головуючий у 1-й інстанції Демиденко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полатвської області від 31 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати договір дарування валютних цінностей від 10 жовтня 2002 року, укладений між нею та ОСОБА_7 на суму 7 000 доларів США, дійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 01 жовтня 2002 року вона продала належну їй квартиру № 38, що в будинку № 33 по вул. Героїв Сталінграду в м. Кременчуці Полтавської області. Отримані від продажу грошові кошти в сумі 7000 доларів США вона подарувала своєму сину ОСОБА_2 для придбання останнім за ці кошти незакінченого будівництва житлового будинку № 3 по вул. Сурікова в м. Кременчуці.

Вказувала, що договір дарування валютних цінностей між нею та сином було укладено 10 жовтня 2002 року в простій письмовій формі, при цьому ними, як сторонами договору, було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Однак, в подальшому її син ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що змусило її звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полатвської обалсті від 31 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано дійсним договір від 10 жовтня 2002 року дарування валютних цінностей, за яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 7 000 доларів США.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, яка не брала участь у справі, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що судом було вирішено питання про її права та обовязки, а рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі уклали договір дарування валютних цінностей на суму 7 000 доларів США, за умовами якого ОСОБА_2 отримав зазначену суму у дар від ОСОБА_6

В подальшому, вказаний договір не був нотаріально посвідчений.

Враховуючи, що на момент укладення вищевказаного договору ОСОБА_2 та апелянт ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, а з 2016 року перебувають у судових тяжбах з приводу розірвання шлюбу, стягнення аліментів та розподілу майна подружжя, то оскаржуваним рішенням вирішено питання про права апелянта.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування від 10 жовтня 2002 року, що відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України є підставою для визнання його дійсним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

На час укладення договору дарування від 10 жовтня 2002 року, спірні правовідносини врегульовувалися відповідними положеннями ЦК УРСР 1963 року, що було залишено поза увагою місцевого суду.

Положення ст.ст. 209, 220, 719 ЦК України, на які посилався позивач, та якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, не врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Таким чином, враховуючи, що сума договору дарування від 10 жовтня 2002 року становить 7 000 доларів США, то такий договір підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, доведенню позивачем підлягає те, чи дійсно протилежна сторона ухилилася від посвідчення договору та чи втрачена така можливість.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_6 не надала суду доказів того, що нею вичинялися дії направлені на нотаріальне посвідчення договору дарування, спонукання відповідача до відповідних дій. Окрім того, сторонами не надано доказів того, що на момент розгляду справи у суді відсутні можливості нотаріального посвідчення договору.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полатвської області від 31 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 606,11 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_8

--//-- ОСОБА_9

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1