Справа № 502/1913/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.10.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 02.09.2006 року.

З позовної заяви вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72 належав на праві приватної власності ОСОБА_2. Вказане домоволодіння відносилось до складу колгоспного двору. ОСОБА_2 проживала в будинку за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, а також була там зареєстрована на 16.04.1991 року. Крім того, їй належала земельна ділянка площею 2,5854 га, розташована на території Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області, на підставі державного акту серії ЯИ № 845217, виданого Кілійською районною державною адміністрацією 14.12.2005 року.

Мати позивача ОСОБА_2 померла 02.09.2006 року.За життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла сину ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Позивач в встановлений законом строк прийняла спадщину, шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Брат позивача ОСОБА_3 подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_4.

23.03.2017 року позивач звернулась до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом після смерті матері. Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, саме на земельну ділянку площею 2,5854 га, розташовану на території Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області. Однак, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом. А саме на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв представника позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно довідки № 305 від 03.05.2017 року, наданої виконавчим комітетом Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області, житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72 станом на 16.04.1991 року відносився до складу колгоспного двору згідно особового рахунку № 60 погосподарської книги № 2. До складу зазначеного колгоспного двору входили: голова колгоспного двору - ОСОБА_2.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, складеного станом на 29.05.2017 рік, зазначений житловий будинок складається з: літ. А житловий будинок, загальною площею 110,2 кв.м., в тому числі житлової 35,7 кв.м., літ. Б сарай, літ. В баня, літ. Г сарай, літ. Д сарай, літ. Е убиральня, № 1-4 надвірні споруди.

З довідки № 312 від 23.06.2017 року, виданої комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, обєктів самочинного будівництва не виявлено, право власності на вказаний будинок не зареєстровано.

До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема: спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору.

Згідно з ст.120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який діяв до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

З розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

10.08.1954 року народилась ОСОБА_6, батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 33, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯИ № 472924 від 16.08.1954 року.

01.10.1977 року Ровнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 55, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу сері І-ОЛ № 326219 від 01.10.1977 року.

02.09.2006 року померла ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації смертей 04.09.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 27, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 061102 від 04.09.2006 року.

17.11.1992 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений секретарем Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області, номер в реєстрі № 33, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, вона заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 02.09.2006 року.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

23.03.2017 року ОСОБА_9 отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,5854 га, розташовану на території Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області на підставі заповіту, посвідченого секретарем Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області, номер в реєстрі № 33, після смерті ОСОБА_2, померлої 02.09.2006 року.

Відповідно до інформаційного листа № 2354/02-14 від 06.10.2017 року, наданого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно.

У відповідності до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З інформаційного листа № 2727/01-16 від 04.11.2017 року, наданого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 ,а саме 27.02.2007 року була заведена спадкова справа до її майна за № 94/2017 за заявою про прийняття спадщини за заповітом від ОСОБА_1. 02.09.2017 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про неприйняття спадщини за заповітом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої.

Таким чином, дослідивши надані письмові докази, а також враховуючи наведені норми цивільного законодавства України суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, який складається з: літ. А житловий будинок, загальною площею 110,2 кв.м., в тому числі житлової 35,7 кв.м., літ. Б сарай, літ. В баня, літ. Г сарай, літ. Д сарай, літ. Е убиральня, № 1-4 надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 02.09.2006 року

Керуючись ст.ст.16, 182, 256, 316, , 392,1216, 1222, 1233, 1235, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Мирне, вул. Колгоспна, 72, , який складається з: літ. А житловий будинок, загальною площею 110,2 кв.м., в тому числі житлової 35,7 кв.м., літ. Б сарай, літ. В баня, літ. Г сарай, літ. Д сарай, літ. Е убиральня, № 1-4 надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 02.09.2006 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_10