ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/589/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони «боржника» з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 щодо виконання судового рішення щодо цивільної справи за позовом ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою,

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаною заявою повторно.

Так, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року було вирішено відмовити у задоволенні тотожних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони «боржника» з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та про заміну способу виконання судового рішення щодо цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: садове товариство «Дніпро-1», щодо усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України в ухвалі від 21 вересня 2011 року (справа №6-20106св09) зокрема містяться висновки щодо наслідків встановлення обставин, які свідчать про те, що провадження у справі відкрито за вимогою, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), та зазначено, що вказане є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Також, судом враховано, що відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права, а відповідно до положень ст.61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, вважаю, що відповідно до п.2) п.3) ч.2 ст.122 ЦПК України, заявнику належить відмовити у відкритті провадження.

Керуючись ст.122 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони «боржника» з ОСОБА_3 на ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів.

Суддя: