ЄУН № 337/3116/17
Провадження № 2/337/1449/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласного державного нотаріального архіву, восьмої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, департаменту реєстраційних послуг ОСОБА_2 міської ради про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказала, що 20.06.2017 року з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 департаменту реєстраційних послуг ЗМР вона дізналася, що на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт за реєстраційним номером № 2126613 від 25.06.2005 року. В реєстрі зазначено: тип обтяження арешт (архівний запис), зареєстровано 25.06.2005 року, ОСОБА_2 обласним державним нотаріальним архівом м.Запоріжжя, бул.Центральний, 20; підстава обтяження: лист 474, 12.06.2000 восьмої запорізької нотаріальної контори, ухвала 02.06.2000 року. Вона звернулася до ОСОБА_2 обласного державного нотаріального архіву для надання більш детальної інформації про накладення арешту: а саме за якою ухвалою суду та по якій справі було накладено арешт. З відповіді № 1715/01-17 від 18.07.2017 року вона дізналася, що реєстри для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого майна та арештів, накладених судовими та слідчими організаціями на підставі яких вносилися записи до вищезазначених документів до ОСОБА_2 обласного державного нотаріального архіву восьмою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на зберігання не передавалися та їй запропоновано звернуться до восьмою ОСОБА_2 державної нотаріальної контори.

На адвокатський запит восьма Запорізька державна нотаріальна контора листом № 1359/01-16 від 09.08.2017 року, відмовила у надані інформації з посиланням на ст..8 ЗУ «Про нотаріат». За все життя вона приймала участь лише в одній цивільній справи за позовом ОСОБА_4 до неї про стягнення суми боргу, на підставі якої позивачка просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2004 року провадження по справі було припинено у звязку зі смертю позивача. Сама справа вже знищена і при зверненні до суду їй надали лише копію ухвали. Вважає, що на підставі ст.. 154 ч. 6 ЦПК України, в редакції яка діяла на той час суд повинен був скасувати заходи забезпечення позову. Просила зняти арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, яка належить їй та зобовязати Департамент реєстраційних послуг ЗМР вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо накладенні арешту (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 2126613, зареєстровано 25.06.2005 року за № 2126613, реєстратором ОСОБА_2 обласний державний нотаріальний архів м.Запоріжжя, бул.Центральний, 20; підстава обтяження: лист 474, 12.06.2000 року Восьма запорізька нотаріальна контора, обєкт обтяження адреса: АДРЕСА_2.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 обласного державного нотаріального архіву, у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначає, що не є належним відповідачем.

Представник відповідача восьмої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, про те що не є належним відповідачем.

Представник відповідача департаменту реєстраційних послуг ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, причину не явки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу ї відсутності представника відповідача.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі документів наявних у справі.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, є членом ЖБК № 360 «Весна-10»№, пай на квартиру повністю сплачений 1993 року (а.с.5).

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 35769148 від 20.06.2017 року яким державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 Департамент реєстраційних послуг ЗМР, Запорізька область відмовила ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

З архівної довідки № 1715/01-17 від 18.07.2017 року вбачається, що реєстри для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого майна та арештів, накладених судовими та слідчими організаціями на підставі яких вносилися записи до вищезазначених документів до ОСОБА_2 обласного державного нотаріального архіву восьмою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на зберігання не передавалися (а.с. 8).

Листом № 1359/01-16 від 09.08.2017 року, восьма Запорізька державна нотаріальна відмовила у надані інформації з посиланням на ст..8 ЗУ «Про нотаріат» (а.с.10).

Як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_4 звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу та забезпечення позову у вигляді накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).

Згідно ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2004 року провадження по справі було припинено у звязку зі смертю позивача ОСОБА_4 (а.с. 15).

Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна та позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Як вбачається з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно.

Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, п. 2.1. передбачено зняття заборони на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 протоколу №1 Конвенції гарантує кожному майнове право власності. Згідно з практикою Європейського Суду, ст. 1 Протоколу №1 включає в себе три норми. Перша, загальна, норма стверджує принцип поваги права власності. Друга норма стосується позбавлення майна і обумовлює таке позбавлення певними обставинами. Третя норма визнає, що держави-учасниці Конвенції мають право контролювати використання власності відповідно до інтересів суспільства. Перш ніж розглянути питання про те, чи була дотримана перша норма, Суд повинен визначити, чи були застосовані дві останні норми. Тобто друга і третя норми як такі, що стосується окремих випадків втручання у право на повагу до власності, повинні тлумачитись у світлі загальної першої норми. Визнаючи право кожного на безперешкодне користування своїм майном, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції по суті є гарантією права власності. Про це прямо говорять слова «майно», «власність», «користування власністю». Право розпоряджатись своїм майном є звичайним та основоположним аспектом права власності. Поняття права власності має автономне значення у практиці Суду, яке не залежить від формальних кваліфікацій із внутрішнього права. Так, поняття власності не обмежується правом власності на фізичні речі: деякі інші права та вигоди, що створюють майно можуть бути розглянуті як «права власності» і, отже, як власність для цілей ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції. Остання охоплює і майнові цінності, включаючи чи право вимоги, за яким заявник може претендувати, як мінімум, на законне очікування отримання ефективного користування правом власності.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що підстав для подовження арешту майна не має, тому позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та зобовязати Департамент реєстраційних послуг ЗМР вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо накладенні арешту (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 2126613, зареєстровано 25.06.2005 року за № 2126613, реєстратором ОСОБА_2 обласний державний нотаріальний архів м.Запоріжжя, бул.Центральний, 20; підстава обтяження: лист 474, 12.06.2000 року Восьма запорізька нотаріальна контора, обєкт обтяження адреса: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик