Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/9720/16-ц
Номер провадження: 2/511/506/17
"19" жовтня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.

при секретарі - Ніколас С.О.,

за участю прокурора - Нємцева Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по цивільній справі за позовом Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:
Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 91361 грн. в результаті пошкодження шлагбауму в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Кучурган-Авто", заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача та керованого ним транспортного засобу «DAF XF 105 460» д.н. НОМЕР_2 з напівпричепом 21 червня 2006 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що вина відповідача в порушенні правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.07.2016 року, просили задовольнити заявлені позовні вимоги, стягнувши в порядку ст.1187 ЦК України збитки з відповідача, як винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2017 року дану цивільну справу на підставі ст.109,110,116 ЦПК України передано до Роздільнянського районного суду Одеської області за підсудністю. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.06.2017 року справу прийнято в провадження судді Теренчук Ж.В.

Відповідач ОСОБА_1 в підготовчій частині судового засідання через канцелярію суду подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції.

Своє клопотання мотивував тим, що він є фізичною особою-підприємцем та на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 21 червня 2016 року на території міжнародного пункту пропуску «Кучурган - Авто», він як фізична особа-підприємець виконував перевезення вантажів на належному йому автомобілі «DAF XF 105 460» д.н. НОМЕР_2 з напівпричепом. Посилаючись на ст. 1, ч. 1 ст.21 Господарського процесуального кодексу України, п. 2 Постанови ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вважає, що дана справа підвідомча господарському суду і має розглядатись за правилами господарського судочинства, так як сторонами у даному спорі є юридичні особи та інші суб`єкти господарювання, зокрема позивачі та він як фізична особа підприємець. Вважає, що суд помилково відкрив провадження по справі в порядку цивільного судочинства, так як на час винесення вказаної ухвали суду від 12.12.2016 року суду не було відомий статус Відповідача.

Крім того, зазначив, що згідно страхового полісу серії АЕ № 8576535 та полісу добровільного комплексного страхування ризиків серії AZ6 № 430906, його цивільно-правова відповідальність як фізичної особи підприємця застрахована в АТ «СГ «ТАС» і загальний ліміт відшкодування матеріальної шкоди становить 100000,00 грн. Посилаючись на вимоги ст. 1194 ЦК України вважає, що оскільки він застрахував свою цивільну відповідальність, тому він може виступати відповідачем по справі лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди і зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За таких обставин вважає, що обов`язок відшкодування заподіяної в результаті ДТП матеріальної шкоди повністю покладається на страхову компанію.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив клопотання розглянути у його відсутність та задовольнити його в повному обсязі.

Представник військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Нємцов Є. просив відмовити в задоволенні даного клопотання, так як вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і повинен розглядатися в Роздільнянському районному суді Одеської області. Позивач вважає, що відповідач є безпосереднім заподіювачем шкоди та власником транспортного засобу автомобіля «DAF XF 105 460» д.н. НОМЕР_2 , а тому має нести відповідальність за завдану шкоду в повному обсязі перед військовою частиною відповідно до вимог ст.1187 ЦК України. Даний спір за своєю природою є цивільно-правовим, так як витікає із норм Цивільного кодексу України із заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідач є фізичною особою і тому спір повинен розглядатися по нормам Цивільно-процесуального кодексу України. Крім цього вважає, що це його право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди.

Позивач - військова частина НОМЕР_1 в своїх письмових запереченнях також просили відмовити в задоволенні клопотання, так як вважають, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства по місцю заподіяння шкоди в Роздільнянському районному суді Одеської області, виходячи як із суб`єктного складу даного спору, так і виходячи з предмета спору та підстав заявлених позовних вимог.

Суд, ознайомившись з заявленим клопотанням та наданими доказами, давши оцінку його законності та обґрунтованості, заслухавши думку позивача, прийшов до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання та відсутності підстав для закриття провадження виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених та невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних , житлових сімейних, трудових відносин.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. (а.с.60) На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 21.06.2016 року на території міжнародного пункту пропуску "Кучурган-Авто" як фізична особа підприємець виконував перевезення на належному йому автомобілі «DAF XF 105 460» д.н. НОМЕР_2 , що підтвердив наданими суду документами.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він є власником вказаного автомобіля, що також підтверджується наданим ним страховим полісом та договором про добровільне страхування власника автомобіля, на якому вчинено ДТП.

Відповідно до п. 6 Постанови Кабінету міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів Державна реєстрація транспортних засобів» т ранспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.
Дійсно, відповідно до п. 2 Постанови пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року, оскільки у спорах, що виникають із відносин відшкодування шкоди, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, а також з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 ЦПК при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа. При цьому позов юридичної особи (фізичної особи - підприємця) до юридичної особи (фізичної особи - підприємця) із залученням фізичної особи - водія як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з урахуванням положень статей 1,12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зазначеним пунктом вище вказаного Пленуму чітко визначені сторони по справі, тобто юридичні особи (фізична особа-підприємець), які з урахуванням положень статей 1,12 Господарського процесуального кодексу України можуть бути сторонами по справі, яка буде розглядатись в порядку встановленому ГПК України.
По даній справі ОСОБА_1 за позовними вимогами є відповідачем по справі, а тому спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Також правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 26.10.2016 року №6-954цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Оскільки суб"єктний склад сторін визначений позивачем на власний розсуд при подачі позову, даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вичерпного переліку спорів, які підвідомчі господарським судам, викладеному в ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, підстав вважати, що даний спір підвідомчий господарським судам не має.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України належить відмовити та продовжити слухання справи в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.15, п. 1 ч. 1 ст.205 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі за позовом Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в Одеській апеляційний суд протягом 5 днів з дня її проголошення, а у випадку відсутності особи в судовому засіданні протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: Ж. В. Теренчук