Справа № 308/8255/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Леміш О.М

з участю секретаря Химинець О.Я

представника позивача - ОСОБА_1О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які діють у власних інтересах та інтересах малолітньої особи ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право кристування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2Р звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3В , ОСОБА_4М, які діють у власних інтересах та інтересах малолітньої особи ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право кристування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки про склад сімї , у даній квартирі проживають пятеро людей, а саме вона (ОСОБА_2), її донька (ОСОБА_6) та відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5). Однак, відповідачі на даний час за вищевказаною адресою не проживають з 2012 року .У зв"язку з наведеним , виникають проблеми зі розпоряджанням майном позивачем та сплатою надмірних комунальних платежів, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Суд, заслухавши позицію представника позивача , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів є обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно вимог ч. 1ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» 06.06.2017 року за № 367, у вказаній квартирі проживають пятеро людей, а саме ОСОБА_2, її донька ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Разом з тим, відповідачі фактично з 2012 року в зазначеній квартирі не проживають. Наведене підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 19.06.2017 року .

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачі втратили право на користування квартирою № 49 у буд. 76 по вулиці Легоцького у м. Ужгород, у зв"язку з їх відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов про визнання їх такими , що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Разом з тим, що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідачів з реєстрації , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позову з огляду на наведене нижче.

Згідно положень ст. 7 та ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити частково .

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3), такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 49 в буд. 76 по вул. Легоцького у місті Ужгороді .

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7М