Справа №464/9253/16-ц
пр.№ 4-с/464/9/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарях Бондар Н.С., Лобко А.С.

з участю боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, в якій просить скасувати постанову № 52285336 від 14.12.2016 року в частині стягнення виконавчого збору. Скарга мотивована тим, що 30.05.2016 року Сихівським районним судом м. Львова винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та членів його сімї заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також судового збору. Копію судового наказу ОСОБА_1 не отримував. Про наявність цього судового рішення ОСОБА_1 стало відомо лише 20.12.2016 року, коли на адресу його роботодавця було направлено постанову Сихівського ВДВС про стягнення з доходів боржника. 21.12.2016 року ОСОБА_1 сплатив борг. Проте, стягнення виконавчого збору вважає незаконним та таким, оскільки судовий збір стягується лише в разі невиконання рішення в межах встановленого державним виконавцем строку, а про наявність виконавчого провадження боржнику не було відомо, тому він не мав можливості добровільно виконати рішення суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на те, що не знав про існування судового наказу та виконавчого провадження, внаслідок чого був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду.

Представник Сихівського відділу ДВС, а також представник стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» в судове засідання не зявилися, подавши клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Заслухавши ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

30.05.2016 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ №464/4541/16-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 2668 грн. 18 коп., а також судового збору в розмірі 689 грн.

19.09.2016 року стягував звернувся до Сихівського відділу ДВС м. Львова із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу ДВС м. Львова від 21.09.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 52285336 та встановлено строк для добровільного виконання до 28.09.2016 року із зазначенням наслідків невиконання судового рішення, зокрема стягнення виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Вказану постанову направлено боржникам рекомендованим листом 22.09.2016 року.

14.12.2016 року старшим державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м. Львова винесено постанову про стягнення боргу згідно виконавчого документа із доходів боржника ОСОБА_1 та скеровано до виконання за місцем його роботи. Вказаною постановою одночасно стягнуто судовий збір та виконавчі витрати.

Боржник ОСОБА_1 не погоджується зі стягненням виконавчого збору та виконавчих витрат тому звернувся зі скаргою до суду.

Під час розгляду скарги враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент звернення стягувача із заявою до Стхівського відділу ДВС, державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону (в тій самій редакції) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З доданих до заперечень на скаргу матеріалів вбачається, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику 22.09.2016 року рекомендованим листом за № 416.

В судовому засіданні встановлено, що вказаний лист не вручено адресату через його відсутність вдома, при цьому 22.09.2016 року адресату залишено повідомлення ф.22а про надходження листа, а 28.09.2016 року адресату залишено повторне повідомлення. Вказаний лист повернуто 25.10.2016 року за закінченням терміну зберігання. Дані обставини підтверджуються повідомленням Львівської дирекції поштового звязку «Укрпошта» від 24.02.2017 року за № 05-06-101.

В тій же ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент відкриття виконавчого провадження) зазначено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. З цього випливає, що законодавець повязує момент повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження не з фактом отриманням копії постанови, а з фактом її направлення.

Тобто, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 31 Закону, ОСОБА_1 вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанову про відкриття йому було направлено рекомендованим листом.

ОСОБА_1 посилається на те, що до 20.12.2016 року він не знав про обовязок виконати судове рішення, оскільки не отримував копії судового наказу. Проте, дане посилання не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи №464/4541/16-ц, з яких вбачається, що копію судового наказу боржники отримали 19.06.2016 року.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що не знав про відкриття виконавчого провадження, оскільки не отримував рекомендованого листа з відповідною постановою державного виконавця. Проте, в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем виконано обовязок щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, але ОСОБА_1 не звернувся до відділення звязку для її отримання. Посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримував повідомлення ф.22а про надходження рекомендованого листа, жодним чином не підтверджено.

Посилання ОСОБА_1 про відсутність боргу на день винесення постанови від 14.12.2016 року суд вважає безпідставним, оскільки доказів сплати заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 2668 грн. 18 коп. суду не надано, а судовий збір в розмірі 689 грн. було сплачено лише 21.12.2016 року, про що свідчить квитанція з терміналу № 17156-1003-508140648.

Таким чином, будучи повідомленим 19.06.2016 року про наявність судового наказу та про необхідність виплатити на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість, ОСОБА_1 мав право та можливість до дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2016 року та про стягнення на з доходів боржника від 14.12.2016 року виконати рішення в добровільному порядку, або, в разі неможливості його виконання, вирішити питання щодо відстрочення або розстрочення виконання рішення в передбаченому законом порядку. Проте боржник не скористався своїм правом, цілком усвідомлюючи наслідки таких дій.

Враховуючи, що ОСОБА_1 добровільно не виконав судове рішення, про яке був належним чином повідомлений, суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця, який на підставі вимог ч.ч. 1, 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про стягнення з доходів боржника заробітної плати ОСОБА_1, за якою заборгованість, судовий збір, а також виконавчий збір і витрати, повязані з провадженням виконавчих дій стягнуто з усіх видів заробітку ОСОБА_1

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, а саме: постанову ВП № 52285336 від 14 грудня 2016 року в частині стягнення виконавчого збору залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом пяти днів з дня винесення ухвали.

Головуючий Радченко Е. А.