Провадження №2/523/584/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив вселити його в належну йому на праві власності кв. №10, в буд. № 22, по вулиці Жоліо Кюрі в місті Одесі, а також визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в зазначеній квартирі. В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_2, як колишня власниця квартири та члени її сімї мати ОСОБА_3, син ОСОБА_4, після набуття ним права власності, не знялися з реєстраційного обліку та перешкоджають йому у вселенні в квартиру.

ОСОБА_3, вимоги позову не визнала, предявила зустрічний позов та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений між її донькою ОСОБА_2, та ОСОБА_1, посилаючись на те, що договір було укладено з метою її виселення з квартири, зазначивши, що такий договір є фіктивним в силу ст. 234 ЦК України та має бути визнаний недійсним.

Відповідачі за первісним та зустрічним позовами, третя особа в судове засідання не зявилися, про місце та час його проведення повідомлені належним чином, причини неявки не повідомляли.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що кв. № 10, в буд. № 22 на вул. Жоліо Кюрі належить ОСОБА_1, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2016р., (а.с. 5), згідно якого ОСОБА_2, продала, а ОСОБА_1, придбав зазначену квартиру. Разом із тим, колишній власник квартири ОСОБА_2, та члени її сімї син ОСОБА_4, мати ОСОБА_3, не здійснили зняття з реєстрації свого місця проживання в зазначеній квартирі.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 ЦК України, встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм права слід дійти висновку про те, що право членів сімї власника будинку (квартри) користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сімї якого вони є. Із припиненням права власності особи на будинок (квартиру), втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Правовий висновок ВСУ у справі №6-158цс14.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10-11 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України (2004р), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частиною першою ст. 203 цього Кодексу.

В силу ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгяду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, зазначено. що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

На виконання зазначеного правочину ОСОБА_2, як колишній власник квартири, звільнила приміщення, передала ключі новому власнику ОСОБА_1, забрала з квартири всі свої речі, що є підтвердженням виконання договору з боку продавця. В свою чергу покупець, придбавши квартиру 27.07.2016р., вже 04.08.2016р., звернувся із позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні прва власності з боку членів сімїколишнього власника. Вчинення зазначених дій, як продавцем так і покупцем підтверджує, що сторонами укладено правочин із реальним виконанням договору купівлі-продажу від 27.07.2016р.

З іншими вимогами, або з вимогами з інших підстав, сторони до суду не зверталися.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності квартирою №10, в будинку № 22, по вулиці Жоліо Кюрі в місті Одесі, шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 1986 року на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3 858 гривень 40 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: