Справа № 747/368/17
Провадження № 2/747/201/17
РІШЕННЯ

іменем України

25.07.2017 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В обгрунтування позову зазначає, що вона 10 листопада 1990 року уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Протягом всього часу перебування у шлюбі з відповідачем сторони вели спільне господарство, утримували домашніх тварин, обробляли земельну ділянку, на спільні кошти придбавали майно. Останнім часом їхнє спільне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, між ними часто виникають сварки, тобто їхня сімя розпалась остаточно, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Таким чином, сторони дійшли згоди, що шлюб потрібно розірвати. А так як спору щодо припинення шлюбу у них немає, дане питання буде вирішуватися шляхом подання заяви про розірвання шлюбу до державного орану реєстрації шлюбу. Через конфлікт, що виник між сторонами, в добровільному порядку спільно нажите майно розділити вони не змогли і між ними виник спір, договору про поділ майна між ними укладено не було.

За час шлюбу з відповідачем сторонами було придбане у власність наступне майно житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Калинова (колишня Калініна), 7 в смт. Талалаївка, газова плита NORD 2008 року випуску, холодильник Indesit 2008 року випуску, ліжко 1990 року виготовлення, диван 2008 року виготовлення, персональний компютер ASUS 2001 року, телевізор «Електрон» 2008 року випуску, супутникова антена 2012 року. Житловий будинок не являється спільною сумісною власністю подружжя, так як був придбаний за особисті кошти позивача, хоча договір купівлі-продажу будинку був укладений в період шлюбу з відповідачем та від імені відповідача, але даний будинок є особистою власністю позивача, тому вона має право на визнання за нею права власноті на даний будинок під час поділу майна.

Тому позивач ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ майна, набутого за час її шлюбу з відповідачем, наступним чином виділити їй та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Калинова, 7 в смт. Талалаївка, виділити у власність відповідача ОСОБА_2 газову плиту NORD, холодильник Indesit, ліжко, диван, персональний компютер, телевізор «Електрон», супутникову антену.

В попереднє судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в попереднє судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов до нього визнає.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову проводиться в порядку, встановленому, зокрема, статтею 174 ЦПК України, яка регламенту, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання відповідачем позову та винесення рішення в попередньому судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЕЛ № 307368 від 10.11.1990 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_2 (а.с.9). Згідно копії договору купівлі продажу від 01.06.2007 року, укладеним між ОСОБА_6 (Продавець) з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Покупець) з іншої сторони, ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок за номером 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Калініна в селищі Талалаївка (а.с.10). Згідно технічного паспорту на обєкт нерухомого майна житловий будинок по вул. Калініна, 7 в смт. Талалаївка від 15.03.2007 року, власником даного будинку була ОСОБА_6 з розміром частки ціле, з 10.07.2007 року власник даного будинку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.20017 року (а.с.11-15). Згідно копії витягу з Реєстру права власноті на нерухоме майно від 10.07.2007 року, власником будинку по вул. Калініна, 7 в смт. Талалаївка являється ОСОБА_2, форма власності - приватна, частка 1/1 (а.с.16). Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.05.2007 року, ОСОБА_2 являється власником житлового будинку по вул. Калініна, 7 в смт. Талалаївка з 10.07.2007 року (а.с.17). Згідно звіту про оцінку майна від 02.06.2017 року, проведеного ПП «Аспект», оціночна вартість об'єкту оцінки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Калініна, 7 в смт. Талалаївка на дату оцінки становить 97 500 грн. (а.с.18-45). Згідно звіту про оцінку майна від 20.04.2017 року, проведеного ПП «Роменекс-Л», загальна вартість предметів домашнього господарства по вул. Калинова (колишня Калініна), 7 - газової плити NORD 2008 року випуску, холодильника Indesit 2008 року випуску, ліжка 1990 року виготовлення, дивану 2008 року виготовлення, персонального компютера ASUS 2001 року, телевізора «Електрон» 2008 року випуску, супутникової антени 2012 року становить 19 506 грн. (а.с. 58-85).

Судом встановлені наступні правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розуміння вказаної норми процесуального закону наведено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Дана правова норма кореспондується у правову позицію Верховного Суду України в постанові від 07 вересня 2016 року, викладену ним у справі № 6-801цс16, згідно якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоч й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі № 6-241цс15.

Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.

Поскільки посилання позивача про те, що спірний житловий будинок був придбаний за її особисті кошти, тобто являється її особистою власністю, не спростований відповідачем, тому суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власноті на житловий будинок з надвірними будівлями під час поділу.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Положенням ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Положенням ч.4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Як було встановлено в ході судового розгляду сторони по справі за час спільного проживання за кошти дружини придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Калинова (колишня Калініна,) 7 в смт. Талалаївка, який не являється спільною сумісною власністю подружжя, та газову плиту NORD 2008 року випуску, холодильник Indesit 2008 року випуску, ліжко 1990 року виготовлення, диван 2008 року виготовлення, персональний компютер ASUS 2001 року, телевізор «Електрон» 2008 року випуску, супутникову антену 2012 року, і яке підлягає у виділення відповідачу, так як він подав заяву про визнання предявленого до нього позову, яка приймається судом, так як не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, тобто сторонами узгоджено порядок поділу майна, і тому суд має право відступити від рівності часток при поділі.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, статтею 215 ЦПК України передбачено при винесенні рішення вирішення питання судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Так як в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 27-30, 60, 88, 130, 158, 174, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Виділити ОСОБА_1 та визнати за ню право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вул. Калинова, 7 в смт. Талалаївка Чернігівської області.

Виділити у власність ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя газову плити NORD, холодильник Indesit, ліжко, диван, персональний компютер ASUS 2001 року, телевізор «Електрон», супутникову антену.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1170 (одну тисячу сто сімдесят) грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко