АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4665/17 Номер провадження 22-ц/786/1975/17Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.,

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2017 року

за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, у якому, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», порушує питання про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 7002,27 грн, які складаються з: 1927 грн. вартості товару; 100,15 грн. оплати вартості доставки товару; 1079,12 грн. неустойки за затримку повернення коштів; 196 грн. вартості повернення та зберігання товару; 700 грн. моральної шкоди та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишено без руху.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2017 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Роз?яснено ОСОБА_2, що у разі неможливості усунути недоліки позовної заяви у зазначений строк, він має право повторно звернутися до суду з належно оформленим позовом.

Не погодившись з ухвалою про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, позивач ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального й процесуального права, та повернути матеріали позовної заяви до місцевого суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд вправі скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в установлений строк не було усунено недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі від 12 червня 2017 року, зокрема, не надано квитанцію про сплату судового збору, що відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України є підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Проте, покладаючи на заявника обовязок зі сплати судового збору, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимоги позивача ґрунтуються на правовідносинах, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», та він звільнений від сплати судового збору.

Висновки суду про відсутність у позивача пільг щодо сплати судового збору, встановлених ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, що набрав чинності 01 січня 2017 року, у якій звільнення споживачів від сплати судового збору не передбачено, суперечать принципу верховенства права і колегія суддів з ними не погоджується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII статтю 5 Закону «Про судовий збір» викладено у новій редакції, згідно якої споживачі не входять до переліку субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, на час звернення позивача ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом, що пов'язаний із захистом прав споживача, є чинною норма ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно частини 3 статті 22 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, право позивача на звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про захист прав споживача, передбачене ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,не може бути обмежене новою редакцією статті 5 Закону України «Про судовий збір».

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд, пославшись при цьому на прецедентну практику Європейського суду з прав людини з реалізації положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини щодо доступу до правосуддя, який має бути не лише фактичним, але і реальним, вищевказаних положень Закону та роз?яснень суду вищої інстанції не врахував, та помилково не застосував норму спеціального закону, який звільняє позивача від сплати судового збору, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

За вказаних обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви ОСОБА_2 до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2017 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1