Справа № 497/1503/14-ц
Провадження № 2/497/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Раца В.А.

при секретарі Божевій І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Болграда цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до суду з цим позовом та уточнивши позовні вимоги (а.с.202-204), просить ухвалити судове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 200413 CRED від 29.12.2007 року в розмірі 432 866 гривен 22 копійки, яка утворилась станом на 30.03.2015 року, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 248,30 кв.м., житловою площею 90,90 кв.м. та на земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Болград Одеської області, вул. 25 Серпня, 278, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №200413-CRED від 29.12.2007 року) ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Позивач просить також виселити всіх відповідачів з зазначеного житлового будинку , який є предметом іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати. При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 29.12.2007 року між Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» (надалі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №200413-CRED, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 150 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 22.12.2010 року. Банк виконав свої зобов`язання по названому договору та надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти, але відповідач у встановлені договором строки кредит не повертав та річних не сплачував, в звязку з чим станом на 30.03.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 432 866 грн. 22 коп. , з яких 105 054 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом, 327 812 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно зазначений вище житловий будинок, який належить ОСОБА_2 на праві власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 176 750 грн. Письмову вимогу Банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 у встановлений строк не виконав. Заборгованість за кредитом не погашена і на теперішній час не сплачується. Разом з відповідачем ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яки в звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки разом з відповідачем ОСОБА_2 підлягають виселенню з цього житлового будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку в цьому будинку.

Окрім цього позивач зазначає, що прострочену заборгованість по кредитному договору, яка виникла станом на 25.12.2008 року, відповідач погасив 30.12.2008 року. 24.01.2009 року відповідач знову порушив умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості по кредитному договору, проте 18.02.2009 року прострочена заборгованість була погашена відповідачем. Останній платіж по кредитному договору відповідач ОСОБА_2 здійснив 27.06.2012 року в сумі 9 гривень.

Представник позивача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності (Т.2 а.с.95) надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов не визнали, та просили застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та інших про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, на підставі чого відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявку суду не повідомили, проти позову не заперечували, поясняли, що вони в зазначеному житловому будинку не проживають, а також в добровільному порядку знялися з реєстрації в цьому будинку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом, 29.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №200413-CRED, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 150 000 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 22.12.2010 року. Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язався використовувати кредитні кошти на зазначені в договорі цілі, забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів в порядку та в строки згідно Графіку погашення кредиту і процентів - Додатку № 1 до кредитного договору, який є невідємною частиною договору (Т.1 а.с.15-20).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №200413-CRED від 29.12.2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 248,30 кв.м. , житловою площею 90,90 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 490 кв.м. за адресою: м.Болград Одеської області , вул. 25 Серпня, 278, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого Болградською міською радою Одеської області 06.02.2004 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Болградське бюро технічної інвентаризації» в книзі 14, номер запису 61, реєстраційний номер 21534874. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 176 750 грн. (Т.1 а.с.53-55).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору не своєчасно та не в повному обсязі сплачував кредитну заборгованість.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п.п.2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору визначено те, що в разі порушення позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором банк має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Як вбачається з Постанови ВСУ від 02.11.2016 року № 6-1174цс16, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 25 грудня 2008 року, а період з якого не платяться проценти 21 січня 2008 року, тому за визначенням пункту 5.7 кредитного договору строк позовної давності встановлений сторонами тривалістю пять років, сплинув 25 грудня 2013 року. До суду позивач звернувся тільки у червні 2014 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Твердження позивача про визнання ОСОБА_2 боргу шляхом здійснення погашень за кредитом у період з 23.06.2010 року по 17.06.2012 року судом сприймається критично, так як не підтверджуються жодним доказом.

Згідно положень ч.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вище погашення боргу було здійснено банком шляхом списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_2 без його безпосереднього розпорядження у відповідності до положень кредитного договору від 29.12.2007 року.

Натомість відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Твердження позивача, що перебіг позовної давності було перервано відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України у 2011 році шляхом подання ПАТ КБ «Приват Банк» до Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії у Кіровському районі м.Дніпропетровська, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості суд також не приймає до уваги, оскільки позивач звертався, хоча і по діючому кредиту, але зовсім з іншими вимогами, а саме про стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на майно.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається зі змісту рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 04.05.2011 року по справі № 2-1696/11, предметом позову було стягнення заборгованості. Натомість, предметом спору у цивільній справі № 497/1503/14-ц, що розглядається Болградським районним судом Одеської області, є зверненням стягнення на предмет іпотеки та виселення, Тобто, наявні різні предмети спору, що не дає можливості застосувати у даному випадку положення ч.2 ст.264 ЦК України.

Зі змісту ч. 3,4 ст. 266 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, щодо відмови у позові через сплив позовної давності за вимогами позивача про звернення стягнення на майно по кредитному договору № 200413 CRED від 29.12.2007 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,61,88,207,213-215 ЦПК України, ст.ст. 256,259,261,266,267 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца