Справа № 215/3378/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

представників: позивача ОСОБА_1,

відповідача Коломоєць О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК») з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08.01.1997 р. по 01.04.1999 р. та з 01.10.2001 по 27.06.2017 р. працював на дільниці №26 ш. Гвардійська ПАТ «КЗРК» за різними спеціальностями в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 17.01.2017 р. протокол №41 позивачу встановлені два професійні захворювання. Згідно з довідкою МСЕК від 25.05.2017 р. йому первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50%, а також 3 група інвалідності. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2017 року позивачу встановлено причину професійного захворювання - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. В зв'язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він зазнає фізичний біль і страждання, не має можливості спокійно спати вночі, займатись фізичною роботою та виконувати навіть незначну роботу по дому, вести активний спосіб життя. Через хворобу порушилися його зв'язки з друзями, також він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях, що підтверджується виписними епікризами, - все це порушує його нормальні життєві зв'язки. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 320 000,00 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 2500,00 грн. - витрат на правову допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник відповідача у письмових запереченнях на позов та у судовому засіданні проти позову заперечувала, заявлені позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що наявність моральних страждань позивача не може доводитись медичними документами, оскільки в них не йдеться про розлади здоров'я, пов'язані з його психологічним станом. Крім того, позивач працював у шкідливих умовах праці не тільки на підприємстві відповідача. Укладаючи з відповідачем трудовий договір та після проведення атестації робочих місць, останній кожен раз повідомляв позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, при цьому був належним чином забезпечений засобами індивідуального захисту. Також представник відповідача зазначає, що позивач почав хворіти з 2003 року, проте продовжував працювати на підприємстві аж до виходу на пенсію - до 27.06.2017 р., що свідчить про його умисне недбайливе ставлення до свого здоров'я, і як наслідок виникнення професійного захворювання. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підтверджує виникнення у позивача професійного захворювання та його причини, але жодним чином не підтверджує його моральних страждань. Представник відповідача вказує, що позивачем взагалі не доведена наявність моральної шкоди як і заявлений до стягнення її розмір, який не відповідає критеріям розумності і справедливості. Позивачем не подані документальні докази, які підтверджують витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, в зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 працював у ПАТ «КЗРК» з 08.01.1997 р. по 18.08.1997 р. слюсарем черговим і по ремонту обладнання 3 розряду з повним робочим днем у підземних умовах, з 18.08.1997 р. по 01.04.1999 р. на посаді кріпильника 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах, з 01.10.2001 р. по 27.06.2017 р. гірником 3 розряду з повним робочим днем у підземних умовах. 27.06.2017 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-8).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Дерсанепідемслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/1155 від 11.04.2016 р. умови праці ОСОБА_3 за період роботи з 08.01.1997 р. по 18.08.1997 р., з 18.08.1997 р. по 01.04.1999 р., з 01.10.2001 р. по даний час - підземним гірником, підземним кріпильником, підземним слюсарем черговим і по ремонту устаткування на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступник - ВАТ, ДП «Кривбасзалізрудком») за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму - до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.9-12).

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 17.01.2017 р. протокол №41 вбачається, що ОСОБА_3 встановлені два професійні захворювання з діагнозами:

1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 зліва та шийна С6, С7 білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періостеоартрозу (ПФ першого-другого ст.), періостеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого ст.) та остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого ст.).

2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст. (а.с.13-14).

Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 березня 2017 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 37 кг при нормі до 30 кг (для чоловіків). Періодичне перебування у незручній та/або фіксованій позі 35,4% зміни при допустимому до 25%. Нахили тулуба (вимушені, більше 300) - 313 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. Концентрація пилу з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 3,2 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 по СанПІН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны» (а.с. 16-17).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №044911 від 25.05.2017 р. позивачу первинно встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню (40% по радикулопатії; 10% ХОЗЛ) та третю групу інвалідності первинно з 15.05.2017 р. до 01.06.2018 р., з датою чергового переогляду 01.05.2018 р. (довідка МСЕК серії 12 ААА №074636 від 25.05.2017 р.). Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 18-19).

З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 березня 2017 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти «Гвардійська» гірником, зайнятим повний робочий день в підземних умовах виконував допоміжні роботи під час кріплення, перекріплення горизонтальних та вертикальних гірничих виробок, перекріплення підземних гірничих виробок, витягування елементів кріплення. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 17.01.2017 р. протокол №41 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 01.1997-01.1998 - слюсар черговий і по ремонту обладнання підземний, 08.1997-04.1999 - кріпильник підземний на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». Враховуючи роботу ОСОБА_3 впродовж 17 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 16-17).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 01.03.2017 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовим синдромом, частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, оскільки потрібно докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Через хворобу порушилися зв'язки позивача з друзями, також він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях, що підтверджується виписними епікризами, - все це порушує його нормальні життєві зв'язки.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 50 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 320 000,00 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до редакції ст.34 раніше діючого Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 30 000 грн. за встановлені первинно 50 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.06.2018 р.

Щодо заявлених позивачем сум відшкодування понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн., сплачених відповідачем відповідно до квитанції №01/08/17 від 01.08.2017 р. на підставі договору про надання правової допомоги у цивільному процесі від 01.08.2017 р. (а.с.38,39), суд, врахувавши поданий позивачем акт виконаних робіт з детальним розрахунком витраченого часу на складання процесуальних документів, враховує також час судових засідань, в яких адвокат позивача брав участь (журнали судових засідань від 19.10.2017 р. та від 08.11.2017 р.) та положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених із оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 31, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів, а також 1600 грн. компенсації витрат на правову допомогу, а всього 31600 (тридцять одна тисяча шістсот) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн..

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: