Справа № 357/4940/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду, в залі судового засідання №5 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 28.05.2012р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2016р. становить 80358грн. 01коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також судові витрати по справі.

Позивач не направив в судове засідання свого представника, в прохальній частині позовної заяви просили розглядати дану справу без участі їхнього представника, позов підтримали.

Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2012р. відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 28.05.2012р. згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. Овердрафт (п. 1.1.1.52 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Сторонами було визначено що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта клієнта, та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 договору. Таким чипом позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП- пароль.

Пунктом 1.1.3.2.3 договору для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки:

- у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. І.І.3.1.9 договору;

- у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору).

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в

односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку,SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови н. 2.1.5.4 договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік. що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 договору.

Позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором за відповідачем, станом на 31.12.2016 року, рахується заборгованість - 80358,01грн., яка складається з наступного: 7974,05грн.- заборгованість за кредитом; 64631,20грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3450грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина); 3802,76грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснив, банк не надав суду належних доказів та не довів факт надання позивачем у 2012році відповідачу грошових коштів у розмірі 8000грн. Позивачем не зазначено період за який розрахована заборгованість. Також відповідач вважає, що посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, які додані додатком до позовної заяви є необґрунтованими, оскільки на них відсутній підпис відповідача та вони суттєво різняться з правилами надання банківських послуг, що розміщенні на офіційному сайті позивача. Одночасно з цим, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки як видно з розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем був здійснений 19.12.2013року, а отже і сам позов про стягнення заборгованості повинен був бути поданий не пізніше 19.12.2016року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з 30.05.2012року по 31.08.2014року відповідачу нараховувались відсоткова ставка поточна, та прострочена в розмірі 30 % , з 01.09.2014 року в розмірі 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. При цьому Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

9 січня 2009 року набрав чинності Закон № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

За загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Отже, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Натомість, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що боржник належним чином був повідомлений про зміну розміру процентної ставки. Отже, можна дійти висновку, що банком не додержано встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника про зміну процентної ставки, тому встановити правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості по відсоткам є неможливим.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, необхідною умовою укладення правочину такого як надання кредитних коштів є укладення кредитного договору, натомість договір на який посилається позивач, був укладений шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг. В зв»язку з цим вимога позивача про стягнення заборгованості за договором № б/н від 28.05.2012року є безпідставною, за відсутності кредитного договору як такого. Анкета-заява не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа/ кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти / кредит/ позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти / ч.1 ст.1048 ЦК України/

За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі змісту заяви клієнта від 28.05.2012року / а.с.14/ та Умов і правил надання банківських послуг,строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом/ кредитом, кредитною лінією/ є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності / повернення/. П.2.1.1.2.10 при отриманні картки клієнт зобов'язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. П.2.1.1.2.11строк дії картки вказано з її лицьового боку/ місяць і рік/. Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред»явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12

Однак, заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН- код . Так, у заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримав відповідач. В заяві / а.с.14/ у розділі « відмітки банку» підписом працівника банку від 28.05.2012р. засвідчується правильність та достовірність відомостей ним перевірено, ідентифікація клієнта проведена згідно порядку ідентифікації клієнтів при відкритті рахунків та випуску платіжних карт.

Крім того, наданий суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.05.2012 р. не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 28.05.2012р. із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника.

Відповідно до п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк.

Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем.

Відповідно до п.1.1.7.31. вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмові формі договору про збільшення позовної давності.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, встановленим є те, що останній платіж відповідачем було здійснено 19.12.2013р., що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи (а.с.11-13), отже з 19.12.2013 року у позивача виникло право на звернення до суду, оскільки були порушені позичальником умови договору. Саме, з грудня 2013року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом, лише, у травні 2017року, тобто зі спливом строку позовної давності. З огляду на зазначене, в позові слід відмовити, стороною позивача не надано суду доказів в спростування таких висновків суду.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачем не було надано доказів, що між сторонами укладено договір банківських послуг від 28.05.2012р., що саме ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту та отримав платіжну картку та ПІН-код за кредитним договором, на який посилається позивач. А тому, суд вважає, за необхідне відмовити ПАТ КБ « Приватбанк» в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 258, 261, 264, 266, 267, 509, 525, 526, 610, 611, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61,209-218,292,293 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» в задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Я. Ярмола