Справа № 355/1014/16-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/3020/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 24.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві та Військової прокуратури центрального регіону України на рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Військової прокуратури центрального регіону України, Головного Управління Національної поліції України в Київській області, Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи на стороні відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з зазначеними позовами мотивуючи їх тим, що 12 травня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Харків 54 км +700 м поблизу населеного пункту с. Бзів Баришівського району Київської області слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_8 та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_7 проводився слідчий експеримент в межах кримінального провадження №0000084 від 13.02.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Для проведення слідчого експерименту вищезазначеними особами було залучено транспортний засіб ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_10, автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення слідчого експерименту слідчим та прокурором залучено інспектора поліції взводу №1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області ОСОБА_9

Проте, ані відповідальними особами за проведення слідчого експерименту, ані інспектором поліції не було вжито жодних заходів щодо забезпечення безпеки руху водіїв автомобілів, в тому числі не було встановлено жодних попереджувальних чи обмежувальних знаків під час проведення даної слідчої дії.

Близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_11, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу, ОСОБА_5 на праві власності, виїхав з автозаправки «Маршал», що знаходиться на а/д Київ-Харків 54 км +700 м та набравши швидкість перелаштувався з полоси розгону в праву полосу руху на а/д Київ-Харків в напрямку м. Харків. Після виїзду на полосу руху автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11, зіткнувся з причепом «бочка» без державного номерного знаку автомобіля ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_5 та автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_6 отримали механічні пошкодження.

Позивачі вважають, що оскільки слідчий та прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а також інспектор поліції взводу №1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області ОСОБА_9 є посадовими особами Військової прокуратури центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області відповідно, тому обовязок відшкодування шкоди має бути покладено саме на Військову прокуратуру центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області.

Позивач ОСОБА_5 просив стягнути з Військової прокуратури центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області солідарно на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 76 152 гривень заподіяної матеріальної шкоди та 20000 грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_6 просив стягнути з Військової прокуратури центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області солідарно на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 59075,77 та 5000 грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу та втрачений заробіток.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Військової прокуратури центрального регіону України, Головного Управління Національної поліції України в Київській області, Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи на стороні відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

У вимогах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Головного Управління Національної поліції України в Київській області відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_4, матеріальну шкоду у розмірі 76 152 (сімдесят шість тисяч, сто пятдесят дві гривні).

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_4, моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі гривень).

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_4, судові витрати за сплату судового збору в сумі 1312 грн. 73 коп. та за надання правової допомоги в сумі 8320 (вісім тисяч триста двадцять) грн.

Всього стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_4, 88784 (вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 73 коп.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5, матеріальну шкоду у розмірі 59075,77 (пятдесят девять тисяч, сімдесят пять гривень, сімдесят сім копійок).

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5, моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5, 1807 грн. 24 коп. втраченого заробітку.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5 судові витрати, а саме 2500 грн. на правову допомогу та 1141 (одна тисяча сто сорок одну) грн. 97 коп. судового збору.

Всього стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5, 67524 (шістдесят сім тисяч пятсот двадцять чотири) гривні 98 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Відповідно до вимог чинного законодавства України, Державна казначейська служба України є юридичною особою і самостійно відповідає за своїми зобовязання і не відповідає за зобовязаннями інших юридичних осіб. ДКС України не порушувала прав та законних інтересів позивача і є неналежним відповідачем у справі. Військова прокуратура центрального регіону України, Головного Управління Національної поліції України в Київській області є субєктами владних повноважень, а тому доведення та встановлення протиправності дій відповідачів підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Моральна та матеріальна шкода підлягає стягненню в порядку ст.ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України за рахунок коштів тієї юридичної особи, діяннями якої було завдано шкоду під час виконання ними своїх службових обовязків.

В апеляційній скарзі представник Військової прокуратури центрального регіону України зазначав, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, але місцевим судом порушені норми матеріального та процесуального права, через що суд ухвалив рішення без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Військова прокуратура центрального регіону України є неналежним відповідачем у справі, оскільки будь-який причинний зв'язок між діями слідчого та заподіянням шкоди позивачам взагалі відсутній. Судом, при встановленні обставин справи, безпідставно вказано, що відповідальними особами за проведення слідчого експерименту не було вжито жодних заходів щодо забезпечення безпеки руху водіїв автомобілів. Вказаний позов заявлено не до осіб, винних у заподіянні шкоди, а вина водія ОСОБА_11 і наявність причинно наслідкового зв»язку, між його діями (порушення ним п.12.1,12.2 ПДР) і наслідками ДТП взагалі не з»ясовувалася і до участі в справі він не залучався. Також, необґрунтованими є висновки суду щодо відшкодування моральної шкоди з посиланнями на ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, без врахування вимог передбачених ст. 1167 ЦК України. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Військової прокуратури центрального регіону України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 травня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Харків 54 км +700 м поблизу населеного пункту с. Бзів Баришівського району Київської області слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_8 та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_7 проводився слідчий експеримент в межах кримінального провадження №0000084 від 13.02.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Для проведення слідчого експерименту вищезазначеними особами було залучено транспортний засіб ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_10, автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення слідчого експерименту слідчим та прокурором залучено інспектора поліції взводу №1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області ОСОБА_9

Близько 21 год. 00 хв. всі учасники прибули на місце проведення слідчої дії, дочекавшись відповідного часу, умов освітлення та погодних умов (йшов дощ), слідчий військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_8 провів інструктаж присутніх та дав вказівку розпочати експеримент.

Після отримання команди інспектор поліції взводу №1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області ОСОБА_9 на службовому автомобілі заднім ходом, проти напрямку руху проїхав до АЗС «Маршал», де розвернувшись проїхав по території АЗС. Як видно з записів камер відеоспостереження АЗС «Маршал», приєднаних до матеріалів справи, проїхавши по території АЗС ОСОБА_9 не зупинився біля жодного автомобіля, що перебував в той час на АЗС, не зайшов в приміщення АЗС. Проїхавши АЗС ОСОБА_9 припаркував службовий автомобіль на узбіччі біля вїзду на АЗС та почав перекриття руху по а/д Київ-Харків.

Після отримання повідомлення про перекриття руху, слідчий військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_8 дав команду іншим учасникам виїжджати на вихідні позиції. Автомобіль ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_10, в порушення ПДР, здійснив розворот через дві полоси руху з напрямку ХарківКиїв, та через розрив в роздільному відбійнику, призначений для розвороту в протилежному напрямку проїхав на полосу руху в напрямку Київ-Харків, та проїхавши за місце розвороту зупинився впоперек полоси руху майже повністю перекривши дві полоси руху в напрямку Київ-Харків.

Автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який став за місцем розвороту, заднім ходом підїхав до автомобіля ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_10, та зупинився в лівому ряду біля розподільного відбійника. Таким чином під час відтворення було повною мірою перекрито дві полоси руху в напрямку Київ-Харків.

За командою слідчого, автомобіль ВАЗ 2104, під керуванням ОСОБА_12 вирушив до АЗС «Маршал» проти напрямку руху. В цей час ОСОБА_11, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу, ОСОБА_5 на праві власності, виїхав з автозаправки «Маршал», що знаходиться на а/д Київ-Харків 54 км +700 м та набравши швидкість перелаштувався з полоси розгону в праву полосу руху на а/д Київ-Харків в напрямку м. Харків.

Як вбачається з фото місця ДТП (т.2 а.с.4-6), полоса розгону від АЗС «Маршал» до місця розвороту має зовнішнє освітлення, останній стовп освітлення розташований якраз на місці розвороту. Таким чином пояснення водія ОСОБА_11, про те, що він не бачив транспортних засобів розташованих за місцем розвороту підтверджені даними доказами оскільки вказані транспортні засоби були розташовані вже в темній зоні. Після виїзду на полосу руху автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11, зіткнувся з причепом «бочка» без державного номерного знаку автомобіля ЗІЛ-157, державний номерний знак НОМЕР_1. Удар автомобіля MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3 був в колесо причепу «бочка» без державного номерного знаку, внаслідок чого причеп посунувся та зіткнувся з автомобілем RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок ДТП автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_5 та автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_6 отримали механічні пошкодження.

Обставини встановлені судом підтверджені, як письмовими доказами, так і показами даними в суді першої інстанції свідками: ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, та ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Внаслідок ДТП автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_5 отримав механічні ушкодження, та відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження, проведеного субєктом оціночної діяльності ПП «АВТО-ЕКСПРЕС» від 28.07.2016 року становить 75 402 грн.. сторони не оспорювали даний звіт, сторонам було розяснено їх право на призначення автотоварознавчої експертизи.

Автомобіль RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_6 отримав механічні пошкодження, та відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 757/16 від 13 грудня 2016 року становить 56275,77 грн. сторони не оспорювали даний висновок, сторонам було розяснено їх право на призначення автотоварознавчої експертизи.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий суд вважав, що саме слідчий як процесуально незалежна та відповідальна особа повинен був організувати та контролювати проведення слідчої дії. Разом з тим судом встановлено, що під час проведення слідчої дії слідчий формально віднісся до своїх обовязків, поклавшись на інших учасників слідчої дії. Зокрема, під час проведення слідчої дії не було забезпечено безпеку учасників, оскільки слідча дія відбувалась в темну пору доби, в поганих погодних умовах, неосвітленому місці, на автошляху який має по дві полоси руху в обох напрямках.

При цьому учасники слідчої дії не були забезпечені світло відбиваючим одягом, місце проведення слідчої дії не було огороджене відповідними дорожніми знаками чи фішками. Крім того, автомобіль ЗІЛ157 який стояв впоперек дороги, хоча і стояв з включеними габаритними вогнями, проте через його нестандартне розташування на полосі дані вогні практично видно не було. Слідчий не пересвідчився в тому, що під час проведення слідчої дії буде дотримана безпека, як учасників слідчої дії, так і сторонніх осіб.

Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції вважав, що заподіяння шкоди сталося саме з вини працівників прокуратури, а будь-які винні дії працівників поліції відсутні. При цьому, суд першої інстанції задовольнив позов частково і стягнув шкоду з державної казначейської служби.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія в повній мірі погодитися не може, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з відповідними позовами, правовою підставою позивачі зазначили ч.1 ст. 1172, ч.1 ст. 1166, ч.6 ст. 1176 ЦК України і просили стягнути заподіяну шкоду з юридичних осіб, працівниками яких під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків її було заподіяно.

За правовою конструкцією ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У справі, яка переглядається відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Отже, відповідно до цих правових норм, обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу (державний орган), незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що будь-яких позовних вимог до держави щодо відшкодування заподіяної шкоди з підстав ст.ст.1173, 1174 ЦК України позивачі не заявляли, а посили стягнути шкоду на підставі ч.1 ст.1172 ЦК України саме з юридичних осіб, працівниками яких (на їх думку) під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків її було заподіяно і вийшов за межі позовних вимог, застосувавши при цьому ст. 1174 ЦК України та стягнувши шкоду з державного казначейства, вимоги до якого не заявлялися.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки встановлені колегією суддів порушення, в силу ст. 303 ЦПК України, не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи понесені апелянтами судові витрати, стягненню з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Військової прокуратури центрального регіону України підлягають судові витрати в розмірі по 1322 грн. з кожного.

Також, враховуючи, що апелянт Головне Управління державної казначейської служби України в м. Києві звільнене від сплати судового збору з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі по 1322 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві та Військової прокуратури центрального регіону України задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Військової прокуратури центрального регіону України судові витрати в розмірі по 1322 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі по 1322 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Я.С. Мельник

ОСОБА_3