Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"24" листопада 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 53/100 частини житлового будинку №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі. У вказаному будинку також зареєстрована відповідач по справі, яка за вказаною вище адресою тривалий час (з квітня 2010 року) не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивач просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пров.Білоруський, буд. 14.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.08.1992 року та довідки Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 03.04.2002 року встановлено, що позивач є власником 53/100 частини житлового будинку №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі.

З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном.

Відповідно до домової книги на домоволодіння №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі вбачається, що у вказаному будинку також зареєстрована ОСОБА_2, яка знаходилась із позивачем з 19.11.1996 року у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.08.2012 року шлюб між сторонами був розірваний.

Згідно акту №59 від 06.06.2012 року та довідок №27 від 06.06.2012 року, №14 від 08.11.2017 року, складених головою комітету самоорганізації населення «Лучистий», встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрована в житловому будинку №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі, однак не проживає за вказаною адресою з квітня 2010 року по теперішній час.

За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в житловому будинку №14 по пров. Білоруському в м.Маріуполі понад шість років, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 174, 209, 224-226 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пров. Білоруський, буд. 14.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко