Справа № 310/4177/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

04 серпня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який під час розгляду уточнила, до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зголи батька, мотивуючи сої вимоги наступним. 15 червня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5. Позивачка не проживає з відповідачем з 2014 року, на даний час в Бердянському міськрайонному суді розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. На даний час відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її розвитком не займається і не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Водночас син позивачки часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне відповідне лікування та відпочинок. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Російської Федерації, Автономної Республіки Крим (тимчасово окупована територія), м. Донецьк (тимчасово окупована територія) терміном на три роки, а до Туреччини з метою оздоровлення та лікування з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2018 року, без дозволу батька дитини; дозволити позивачці або її представнику без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивачка з 15 червня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка зверталась до ОСОБА_2 із проханням надати їй нотаріальний дозвіл для вивозу дитини за кордон, а також зазначити про можливість перетину лінії розмежування (зона АТО), але таке звернення відповідачем було проігноровано.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Також, за нормами ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону зазначено, що передбачений цим Законом правовий режим діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території.

Таким чином, Автономна Республіка Крим та м. Донецьк є тимчасово окупованою територією України та невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання держаного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В той же час, згідно із змісту цих спеціальних норм ЦК України та вищевказаного Закону вбачається, що дитина має право на виїзд при наявності дозволу на виїзд одного з батьків. Тобто ці норми не передбачають ніякі обмеження ні у часі (періоді), ні у кількості країн. Поряд з цим, в пункті 4 Правил перетинання держаного кордону громадянами України зазначається про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Отже, для отримання позитивного рішення в суді стороні необхідно довести ті обставини, що виїзд дитини за кордон буде відповідати їхнім інтересам і надання дозволу сприятиме реалізації прав дітей. Доказами у даній справі є документи, що підтверджують наявність місця проживання, навчання для дитини.

Обов'язковим є зазначення періоду, на який надається дозвіл, а також визначення країн, для виїзду до яких дозвіл надається.

Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Таким чином, надання дозволу для виїзду на тимчасово неконтрольовану територію та за кордон України дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2 не є дозволом на перетинання кордону дитиною, а лише дає таку можливість за згоди батьків або за рішенням суду.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово неконтрольовану територію та за кордон без згоди батька.

Оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження необхідності виїзду дитини до Російської Федерації, вимога про надання дозволу на виїзд до Російської Федерації задоволенню не підлягають.

Керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 155 СК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1, на тимчасово неконтрольовану територію (в Автономну Республіку Крим, м. Донецьк Донецької області) строком на три роки з дня набрання рішенням законної сили та за межі України, а саме - до Туреччини, з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Вірченко