Справа № 381/4145/16-ц Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2293/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 Ельшан - Кизи на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 Ельшан - Кизи про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 Ельшан - Кизи до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно укладеного договору № б/н від 11.10.2013 року, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка, станом на 30.09.2016 року, має заборгованість в розмірі 23 028,67 грн., яку просив стягнути з відповідачки.

09 листопада 2016 року до суду з зустрічним позовом звернулась ОСОБА_5 Ельшан-Кизи до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року позов ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_5 Ельшан-Кизи про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 Ельшан-Кизи на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 19 928,67 гривень за кредитним договором б/н від 11.10.2013 року, яка складається з наступного: 1759,16 гривень- заборгованість за кредитом; 16 596,72 гривень- заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 гривень-штраф (фіксована складова); 1072,79 гривень штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_5 Ельшан-Кизи на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 1000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 Ельшан-Кизи до ПАТ КБ Приватбанк про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 Ельшан - Кизи просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні первинних позовних вимог відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на його не обґрунтованість, неповне встановлення судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначає, що суд не звернув увагу на те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, тому «Умови і правила надання банківських послуг» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, а також те, що збільшення процентної ставки є протиправне і не повинно перевищувати 30% річних. Кредитором не надано інформацію споживачу про умови кредитування і наслідки неналежного виконання його умов, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.1 Постанови Правління НБУ від 10.05.2017 № 168.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2013 року ОСОБА_5 Ельшан-Кизи звернулася до позивача з анкетою-заявою, відповідно до змісту якої вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем. Будь-яка інформація у анкеті-заяві щодо отримання бажаних нею банківських послуг, виду карток або кредитного ліміту відсутні.

Відповідач лише підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою містяться в матеріалах справи.

Згідно зі змісту заяви клієнта від 11.10.2013 року (а.с.5) та Умов і правил надання банківських послуг, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). П.2.1.1.2.10 при отриманні картки клієнт зобов'язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. П.2.1.1.2.11 строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред'явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12.

З матеріалів справи вбачається, що заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код. Так, у заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримав відповідач. В заяві (а.с.5) у розділі "відмітки банку" підписом працівника банку від 11.10.2013 року засвідчується правильність та достовірність відомостей ним перевірено, ідентифікація клієнта проведена згідно порядку ідентифікації клієнтів при відкритті рахунків та випуску платіжних карт.

У заяві не зазначено умов надання кредиту, розміру ліміту. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «MasterCARD Mass» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження того, що відповідачу на ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.10.2013 року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 11.10.2013 року із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності саме від заяви позичальника.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, задовольняючи частково позов неналежним чином оціненив докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), та не обґрунтовано виходив з того, що позивач надав суду належні та допустимі докази (ст. ст. 57, 60 ЦПК України) на підтвердження укладення з відповідачем договору банківських послуг б/н від 11.10.2013 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд встановив, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд встановив відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, що останній брав на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від від 22 березня 2017 року (справа№ 6-2320цс16), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про те, що позивачем було надано безспірні докази, що між сторонами було належним чином укладено договір банківських послуг від 11.10.2013 року, що ОСОБА_5 Ельшан - Кизи звернувшись до позивача із анкетою-заявою та отримала платіжну картку та ПІН-код за кредитним договором, на який посилається позивач.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З урахуванням наведених норм, саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо обґрунтованості вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафу в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування, чого в даному випадку зроблено не було.

Наявність підстав для нарахування відсотків, комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтовував відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування. При цьому ні зазначені правила, ні вказані умови кредитування не були підписані позичальником. Через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної карти.

Таким чином зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку.

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справі №6-16цс15.

Інших підстав для нарахування заборгованості відповідача за відсотками, комісіями, пенями та штрафами позивач до суду не представив, відтак його вимоги в цій частині є необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про недоведеність та безпідставність вимог банку щодо стягнення з відповідача нарахованої за кредитом заборгованості у вигляді відсотків, комісії, пені та штрафів, а відтак рішення суду в частині первістного позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було отримано кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. і протягом з 26 листопада 2013 року по 31 грудня 2013 року сплачено на його погашення 359, 73 грн. Дані обставини не заперечуються сторонами.

Отже загальний розмір заборгованості по тілу кредиту, яккий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 630,54 грн.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, то вони колегією суддів розцінються критично і до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновки суду викладені в рішенні, а зводяться лише до заперечень, яким колегія суддів надала відповідну правову оцінку під час перегляду рішення суду першої інстанції в частині первістного позову.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи понесені позивачем та апелянтом судові витрати, стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає: з ОСОБА_5 Ельшан-Кизи на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 97,56 грн.(а.с.1), а з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 Ельшан-Кизи судові витрати в сумі 1394,83 грн.(а.с.172).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 Ельшан Кизи задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 Ельшан Кизи на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1630 (одна тисяча шістьсот тридцять) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 Ельшан-Кизи на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 97(дев»яносто сім) грн. 56 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 Ельшан-Кизи судові витрати в сумі 1394 (одна тисяча триста дев»яносто чотирі) грн. 83 коп.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_3