АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7727 Головуючий у 1-й інстанції - Коренюк А.М.
Єдиний унікальний номер 753/6395/16-ц Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

УсикаГ.І.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 381,01 доларів США, що еквівалентно 635 431 грн. 83 коп., та 9 531 грн. 48 коп. судового збору, а всього: 644 936 грн. 31 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 та повернути справу до районного суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 з метою забезпечення розгляду його заяви про застосування позовної давності у спорі (а.с.142а-144).

В суд апеляційної інстанції представник и ПАТ "Укрсоцбанк" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду позивач повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ПАТ "Укрсоцбанк" 9 жовтня 2017 року, тобто завчасно.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав встановленим, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із кредитного договору №40.29-34/398 на суму 19980 доларів США, зі сплатою 13,50% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 11 вересня 2011 року.

У зв'язку із неналежним виконанням боржником та його поручителем своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними станом на листопада 2015 року загальна заборгованість відповідачів перед Банком складає 27 81,01 доларів США, що еквівалентно 635 431 грн. 83 коп.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону унаслідок допущеної районним судом неповноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення вимог процесуального закону при вирішенні питання належного повідомлення відповідачів про місце та час розгляду справи.

Так матеріалах справи відсутні об'єктивні дані, які б підтверджували виконання районним судом своїх обов'язків, передбачених ч.4 ст. 10 ЦПК України.

Розгляд справи проведений районним судом у відсутність відповідачів, не повідомлених належним чином про місце та час судового засідання, оскільки направлені судом повістки повернулися без вручення з відміткою уповноваженої особи поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.28-31).

Заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення містить заяву про застосування позовної давності у спорі, що спливла у вересні 2014 року, а також посилання на припинення поруки ОСОБА_4 у силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України (а.с.128-129).

При розгляді заяв ОСОБА_4 (а.с.58-61) та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення районним судом в порушення вимог процесуального закону не надана оцінка вищенаведеним обставинам щодо неналежного повідомлення відповідачів про місце та час розгляду справи, а також посиланням відповідачів на сплив позовної давності у спорі та на припинення поруки. Жодна мотивація з цього приводу в ухвалах про залишення указаних заяв без задоволення відсутня (а.с.70-71; 138-139).

Дане процесуальне порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи наведені обставини у контексті положень ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному конкретному випадку зі змісту укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 договору кредиту №40.29-34/398 від 12 вересня 2006 року убачається, що кінцевий термін повернення заборгованості встановлений сторонами до 11 вересня 2011 року (а.с.3).

Таким чином, встановлений законом трирічний строк позовної давності щодо повного повернення суми кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами почав перебіг з 12 вересня 2011 року і закінчився 11 вересня 2014 року.

Позов про стягнення суми заборгованості по кредиту та відсоткам поданий до суду (направлений поштою) 30 березня 2016 року (а.с.20), тобто після спливу позовної давності.

Оскільки відповідач з поважних причин не був присутнім у судовому засіданні та не мав можливості подати заяву про застосування судом позовної давності, його заяви про застосування судом позовної давності, які містяться у заяві про перегляд заочного рішення та у апеляційній скарзі (а.с.128-129; 142а-144) можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, адже можливість відповідача заявити про необхідність застосування позовної давності не реалізована через невиконання судом процесуальних вимог щодо належного повідомлення сторони про місце та час розгляду справи.

Вказані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Апеляційний суд також вважає такими, що заслуговують на увагу та можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 (поручителя боржника), доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-263цс15).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6- 53 цс 14).

У даному конкретному випадку, як вбачається із наданого позивачем розрахунку та як вже зазначено вище, порушення зобов'язання розпочалося з квітня 2009 року, кінцевий строк виконання зобов'язання настав 11 вересня 2011 року.

Позов до поручителя, ОСОБА_4, пред'явлений ПАТ "Укрсоцбанк" у березні 2016 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що порука ОСОБА_4 є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

З огляду на викладене рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 також підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик