Справа №: 398/441/17
провадження №: 2/398/1283/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" липня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Соколової Р.І.,

за участю секретаря Лісовської Л.М. ,

позивача- ОСОБА_4.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання будинку об'єктом права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської областіз позовом, відповідно до якого просить визнати об'єктом права особистої приватної власності ОСОБА_4 двокімнатний житловий будинок АДРЕСА_1 здійснити поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, присудити (виділити) ОСОБА_4 в натурі та визнати за ним право власності на таке майно: пилосос LG вартістю 500 грн., газова плита Zanussi вартістю 3000 грн., загальною вартістю 3500 грн., присудити (виділити) ОСОБА_5 в натурі та визнати за нею право власності на наступне майно: фотоапарат Olympus вартістю 1000 грн,, нетбук вартістю 2000 грн., телевізор LG вартістю 1200 грн., холодильник «Мінськ» вартістю 500 грн., загальною вартістю 4700 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30.11.2007 року він уклав шлюб з відповідачем. 07.10.2008 року у зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачем на ім"я ОСОБА_5 було придбано двокімнатний будинок АДРЕСА_2 крім того за час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно. 26.04.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано. Як зазначає позивач, спірний будинок хоч і був придбаний у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та оформлений за ім'я відповідача, проте за кошти, які належали ОСОБА_4 особисто. Так, 19.06.2007 року ним було розірвано шлюб з колишньою дружиною ОСОБА_6, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з якою позивач за спільні кошти подружжя придбав трикімнатний житловий будинок АДРЕСА_3. З метою добровільного поділу спільно набутого майна з ОСОБА_7 майна у 2008 році позивач продав вказаний будинок за грошові кошти, еквівалент яких становив 33000 дол. США, які вони з дружиною розділили у рівних частинах. В жовтні 2008 року за належні йому від продажу будинку кошти позивач придбав спірний будинок, в той час як відповідач жодних коштів у придбання та/або його поліпшення не вкладала та не мала такої можливості, оскільки на час укладення шлюбу заощаджень не мала.

Враховуючи викладене, з посиланням на п. 3 ч. 1 ст 57 Сімейного кодексу України, пп. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ№ 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позивач просить визнати спірний будинок об'єктом права його особистої приватної власності.

Крім того, позивач зазначає, що за час подружнього життя позивачем та відповідачем було придбане рухоме майно, яке входить до складу спільної сумісної власності та відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 71 СК України підлягає поділу між сторонами в натурі.

Позивач та його представник надали пояснення по суті позовних вимог, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечувала, зазначаючи що все життя працювала як з офіційним оформленням на роботу так без такого, всі зароблені кошти відкладала для купівлі власного житла, оскільки до знайомства з позивачем проживала у квартирі своєї сестри. Відповідач зазначила, що пошуком та купівлею спірного житлового будинку більше займалась вона, вона знайшла об'яву про продаж будинку, домовлялась про продавцями, вона ж і підписувала договір купівлі-продажу. Відповідач зазначила, що будинок було придбано за їх спільні з позивачем грошові кошти, частину з яких надав позивач від продажу житлового будинку АДРЕСА_3, частину грошей надала вона з особистих заощаджень. Крім того, відповідач зазначила, що після придбання спірного будинку, ними було здійснено його істотні поліпшення, а саме: замінено дерев'яні вікна на пластикові, проведено водопостачання в будинок, при проведенні ремонтних робіт були використані будівельні матеріали з дачі, що належала її матері. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно рухомого майна, вимогу про поділ якого заявлено позивачем, відповідач зазначила, що про перелічені в позовній заяві речі пилосос LG, фотоапарат Olympus, нетбук, телевізор LG, холодильник «Мінськ» ними не придбавались та вона не розуміє, про яке саме майно говорить позивач. Стосовно газової плити Zanussi вартістю 3000 грн. відповідач зазначила, що дійсно вказана плита була придбана нею з позивачем, проте сторони дійшли згоди щодо залишення цієї плити у власності позивача, газова плита знаходиться в спірному будинку, в якому продовжує проживати позивач, та жодного спору з цього приводу у них немає.

Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, з тих підстав, що при укладенні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку від 07.10.2008 року позивачем було подано нотаріусу заяву про згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_5 спірного будинку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у тому числі й показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом 19.06.2007 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 (позивачем) та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.10.2007 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрії Олександрійського міськрайонного управління юстиції серії НОМЕР_1

30.11.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що відділом РАЦС по м. Олександрії Олександрійського міськрайонного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 725, що підтверджується відповідним штампом у паспорті НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4

05.08.2008 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 3213 (далі по тексту - договір 1). Відповідно до умов договору 1 продавець передав у власність покупця житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 63 кв.м. з надвірними будівлями. Відповідно до п.4 договору 1 житловий будинок з надвірними будівлями відчужується продавцем за згодою бувшої дружини - ОСОБА_6 Пунктом 7 договору 1 встановлено, що продаж за домовленістю сторін вчиняється за 51788,00 грн., які сплачені продавцю покупцем готівкою під час підписання цього договору. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, від 27.07.2001 року, тобто був придбаний позивачем у шлюбі з першою дружиною ОСОБА_7, та був їх спільною власністю.

07.10.2008 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В. ,зареєстрований в реєстрі за № 5624 (далі по тексту - договір 2). Відповідно до умов договору 2 продавець передав у власність покупця житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_5 загальною площею 45,8 кв.м.. Відповідно до п.3 договору 2 продаж житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за домовленістю сторін вчинено за 35320 грн., які повністю отримані продавцем від покупця при підписанні цього договору. Згідно з п. 12 договору 2 цей договір укладається за згодою чоловіка покупця ОСОБА_4, справжність підпису якого на заяві засвідчено цим же нотаріусом 07.10.2008 року за р. № 5621.

При нотаріальному посвідченні договору 2 приватним нотаріусом Стенюхіною І.В. зазначено, що ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що перевірено по її паспорту, в якому є відмітка РАЦС по м. Олександрії міськрайонного управління юстиції від 30.11.2007 року про реєстрацію шлюбу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що знайомий з ОСОБА_5 приблизно з 2004 року, оскільки зустрічався з її дочкою, з ОСОБА_4 свідок познайомився в 2007 році. Він привозив ОСОБА_5 мішки цукру, який остання реалізовувала на ринку в роздріб. Вважає, що на той час заробіток відповідача був невеликий, крім того з розмов з ОСОБА_5 та її дочкою свідку було відомо, що гроші були саме у позивача, так як він тільки продав належний йому будинок. При укладенні договору купівлі-продажу від 07.10.2008 року свідок особисто присутній не був, за яку суму був придбаний будинок йому невідомо. Після 2008 року свідок з відповідачем не спілкується.

Свідок ОСОБА_12, яка є хресною дітей ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_6, пояснила що після продажу будинку по АДРЕСА_6 гроші в розмірі 32 тис. дол. США були поділені в рівних частинах між позивачем та його колишньої дружиною ОСОБА_6 За свою частину виручених від продажу будинку грошей ОСОБА_4 придбав спірний будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_5 який був в жахливому стані. Свідку зі слів позивача відомо, що придбання будинку АДРЕСА_7 було здійснено за 16 тис. дол.. США., тобто за ту частину грошей, які позивач отримав від продажу будинку АДРЕСА_8.

Свідок ОСОБА_13, який проживає в АДРЕСА_9 тобто в сусідньому домоволодінні зі спірним житловим будинком повідомив, що має дружні стосунки з позивачем. Свідок повідомив, що протягом 2010-2012 рр. він працював на центральному ринку м. Олександрії, де також працювала і відповідач. На думку свідка, рівень заробітків відповідача в якості реалізатора на ринку не дозволяли їй здійснити грошові заощадження в розмірі, необхідному для придбання спірного будинку. Щодо поліпшень спірного будинку, які полягали у встановленні металопластикових вікон та підведенні водопостачання до будинку, то вони були зроблені силами позивача та його знайомих. З розмов з позивачем та відповідачем свідку відомо, що спірний будинок було придбано приблизно за 16 тис. дол. США.

Мати позивача ОСОБА_14, допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що будинок по АДРЕСА_10 було продано за 33 тис. дол. США, які були поділені в рівних частинах, тобто по 16,5 тис. дол. США між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_6, про що їй було відомо зі слів позивача та його колишньої дружини, так як при укладенні договору купівлі-продажу та його нотаріальному посвідченні 05.08.2008 року свідок безпосередньо присутня не була. Свідок повідомила, що до придбання спірного житлового будинку, позивач та ОСОБА_5 проживали разом в орендованій квартирі в м. Олександрії, точної адреси вона не знає. Свідок ОСОБА_14 повідомила, що детальні обставини придбання спірного будинку їй не відомі, оскільки в той період вони з позивачем майже не спілкувались. Проте їй відомо, що спірний будинок було придбано за особисті кошти позивача, які були в його розпорядженні після продажу будинку по АДРЕСА_10, а покупцем в договорі зазначено ОСОБА_5 через те, що в той день позивач був зайнятий на роботі та не міг бути присутнім при укладанні угоди.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що працювала з початку 2000-х років на центральному ринку разом з відповідачем, яка здійснювала роздрібний продаж цукру, олії, яєць та інших продуктів харчування до 2008 року. Пізніше відповідач здійснювала продаж чоловічого одягу на тому самому ринку. Свідок зазначає, що заробіток відповідача на той час дозволяв їй відкладати частину грошових коштів в якості заощаджень, що вона і робила. ОСОБА_15 пояснила, що з розмов з відповідачем їй відомо про те, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу збирала гроші (приблизно 5000 тис. дол. США) на придбання власного житла, оскільки вимушена була проживати в квартирі своєї сестри, проте точну суму заощаджень відповідача свідок не знає. Після одруження відповідач змінила місце роботи та влаштувалась працювати на АЗС, після чого знову повернулась на центральний ринок і займалась продажем чоловічого одягу.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що працювала з початку 2000-х років на центральному ринку разом з відповідачем, торгівля йшла добре, з розмов з ОСОБА_5 свідку було відомо, що відповідач проживає в квартирі своєї сестри та збирає гроші на придбання власного житла. Приблизно з 2007 року відповідач перейшла на роботу на АЗС, на яку посаду свідку не відомо.

Мати відповідача ОСОБА_17, допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що з 1999 року її дочка почала працювати на центральному ринку м. Олександрії, де до 2005 року здійснювала торгівлю цукром, після чого торгувала чоловічим вбранням, а в 2007 році змінила місце роботи та працювала на АЗС. ОСОБА_17 пояснила, що в 2005 році відповідачем було продано машину за 1000 дол. США та гараж за 500 дол. США. Вказані грошові кошти відповідач передала свідку на зберігання, оскільки вважала, що в зберігати кошти в квартирі свідка більш безпечно. Крім того, за твердженням свідка, її дочка періодично приносила їй на зберігання гроші, по кілька сотень доларів США на місяць, всього до придбання спірного будинку у відповідача було заощаджень на суму 5000 дол. США, з яких спочатку 1000 дол. США було витрачено на завдаток при укладенні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, а потім ще 4000 дол. США. Зі слів своєї дочки свідку відомо, що договір купівлі-продажу було вчинено всього за 7000 дол. США, з яких 5000 дол. США належали ОСОБА_5, а 2000 дол. США - ОСОБА_4

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з ч. 7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внесу, є його особистою приватною власністю.

У п.23 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пунктом 24 вказаної постанови роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2008 року ОСОБА_4 надав свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_5, з якою він перебував у шлюбі з 30.11.2007 року, житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_11 і укладення нею відповідного договору купівлі-продажу за ціною, на умовах на її розсуд. При цьому ОСОБА_4 стверджує, що договір, який підлягає укладенню і підписанню його дружиною відповідає їх спільному волевиявленню. Грошові кошти, що будуть витрачені його дружиною на купівлю вищезгаданого будинку є їх спільною сумісною власністю. Зміст статей 60, 65, 74 Сімейного кодексу та їх правові наслідки нотаріусом йому роз'яснені. Вказана згода викладена ОСОБА_4 у заяві на ім'я приватного нотаріуса Стенюхіної І.В. від 07.10.2008 року. Справжність підпису ОСОБА_4 на заяві засвідчено приватним нотаріусом Стенюхіною І.В. реєстр. № 5621.

Крім того, пунктом 12 договору від 07.10.2008 року зазначено, що цей договір укладається за згодою чоловіка покупця ОСОБА_4, справжність підпису якого на заяві засвідчено цим же нотаріусом 07.10.2008 року за р. № 5621.

Будь-якого застереження стосовно того, що спірний житловий будинок набувається відповідачем в інтересах позивача, за кошти, які є особистою власністю позивача та не є спільною сумісною власністю подружжя, договір купівлі-продажу спірного будинку від 07.10.2008 року, не містить.

Враховуючи викладене, судом відхиляються твердження позивача про те, що спірний житловий будинок АДРЕСА_12 був придбаний виключно за рахунок коштів, що належали ОСОБА_4 внаслідок продажу належного йому разом з ОСОБА_7 майна (будинку АДРЕСА_3). Крім того, суд зазначає, що твердження позивача та свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14 про те, що продаж житлового будинку АДРЕСА_8 було вчинено за 32000 дол. США спростовуються наявними в справі доказами, а саме п. 7 договору купівлі-продажу від 05.08.2008 року, відповідно до якого продаж було вчинено за 51788,00 грн., крім того свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не були особисто присутні при укладанні вказаного договору.

Крім того, суд звертає увагу, що коштів, які отримав позивач після продажу житлового будинку АДРЕСА_8 в сумі 25894 грн. (51788 грн./2 = 25894 грн.) було недостатньо для придбання спірного будинку, який відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу від 07.10.2008 року було вчинено за 35320 грн.

Суд вважає непереконливими доказами показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13, які зазначили, що їм відомо що спірний житловий будинок було придбано за особисті кошти позивача, оскільки вони не змогли достовірно пояснити джерело походження такої інформації та не заперечували той факт, що мали конфлікти з відповідачем ОСОБА_5

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. У той же час належних доказів на підтвердження даних обставин ОСОБА_4 не надав.

Крім того відповідач ОСОБА_5 надала пояснення, які були підтверджені показами свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, що в період з 2000 по 2008 рік вона працювала продавцем на центральному ринку в м. Олександрії без офіційного оформлення трудових відносин та без реєстрації в якості ФОП та відповідно мала змогу робити певні особисті заощадження.

Стосовно вимог позивача про поділ рухомого майна подружжя суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1 та 2 ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п.24Постанови Пленуму ВСУ№ 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частино. 2 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання сторонами рухомого майна (пилосос LG вартістю 500 грн., газова плита Zanussi вартістю 3000 грн., фотоапарат Olympus вартістю 1000 грн,, нетбук вартістю 2000 грн., телевізор LG вартістю 1200 грн., холодильник «Мінськ» вартістю 500 грн.) за час спільного проживання, його вартість та існування на момент звернення з даним позовом до суду. В матеріалах справи також відсутність жодні документи, підтверджуючі джерело та час придбання вказаного майна, зокрема, позивачем не надано суду товарних чеків, квитанцій про оплату, прибуткових касових ордерів і т.д. які б підтверджували факт придбання сторонами цього майна, а відповідачем факт спільного придбання сторонами вказаного майна не визнається, окрім придбання газової плити Zanussi, яка і так перебуває у позивача та щодо виділення якої позивачу сторонами було досягнуто згоди до звернення до суду, оскільки позивач сплатив їй частину вартості цієї плити. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України сторони розділили вказану газову плиту за взаємною згодою.

Оскільки судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд позбавлений можливості вирішити спір в цій частині згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження набуття подружжям права власності на рухоме майно, яке перелічене в позовній заяві суду надано не було.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання будинку об'єктом права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.І. Соколова