Справа № 236/2176/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шаньшиної М.В.

за участю:

секретаря Журавльової І.О.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

31.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті свого сина ОСОБА_2. Заявник повідомляє, що 31.05.2017 року у м. Макіївка Донецької області помер її син. Заявник отримала на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 медичну довідку про причину смерті № 255 від 01.06.2017 року, видану міським патологоанатомічним бюро м. Макіївка Донецької області.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В липні 2017 року вона звернулася до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті ОСОБА_2, однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми.

З огляду на це, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду задля встановлення факту смерті свого сина ОСОБА_2 із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Пояснила, що її син ОСОБА_2 важко хворів на гепатит С протягом 7 місяців та лікувався в м. Макіївка Донецької області. 30.05.2017 року швидка медична допомога його забрала до лікарні, а наступного дня в ранці він помер. Про це заявниці відомо, оскільки весь цей час вона перебувала разом з сином, доглядаючи за ним.

Лиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом(а.с.13); заінтересованоюособою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, подано заяву про розгляд справи без участі такого представника; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було(а.с.18).

Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наданого заявником свідоцтва про народження серії V-HO № 314291, виданого 06.04.1982 року Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївки Донецької області ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1(а.с.16).

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.7).

ОСОБА_2 народився 31 березня 1982 року в м. Макіївка Донецької області; був зареєстрований за адресою: вул. Сакко і Ванцетті, буд.76 м. Макіївка Донецької області(а.с.8).

З причини тяжкої хвороби ОСОБА_2 31.05.2017 року помер у м. Макіївка Донецької області;факт смерті відображено в наданій заявником медичній довідці про причину смерті № 255 від 01.06.2017 року, видану міським патологоанатомічним бюро м. Макіївка Донецької області(а.с.19). Судне сприймає цей документ як допустимий доказ з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на її зміст, оскільки викладена в ній інформація підтверджується іншими доказами по справі.

Зокрема, в судовому засіданні судом оглянуто фотографії з місця поховання ОСОБА_2Ю.(а.с.17).

Крім того, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що вона є рідною сестрою заявниці. Про тривалу хворобу племінника їй було відомо, оскільки вона допомагала сестрі доглядати за ним у м. Макіївка Донецької області. Помер ОСОБА_2 310.05.2017 року у лікарні, про що свідок дізналася від сестри. Похорон відбувся у м. Макіївка Донецької області 02.06.2017 року, свідок приймала участь в його організації.

Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням.

ОСОБА_1 зверталася до Лиманського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в липні 2017 року із заявою про реєстрацію факту смерті свого сина, однак орган ДРАЦС листом від 31.07.2017 року № 1509/15.37-94 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с.9).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Так, судом встановлено, що 31 травня 2017 року помер ОСОБА_2, про що на тимчасово непідконтрольній українській владі території було видано лікарське свідоцтво про смерть.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Макіївка Донецької області ) з-під контролю державної влади України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території м. Макіївка Донецької області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_4 за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника ОСОБА_1 від встановлення факту смерті її сина в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 208-223,256-259, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народивсяв м. Макіївка Донецької області; був зареєстрованим за адресою: вул. Сакко і Ванцетті, буд.76, м. Макіївка Донецької області;який помер 31 травня 2017 року у м. Макіївка Донецької області у віці 35 років з причинитяжкої хвороби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду відповідно до ст. ст. 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений 03 серпня 2017 року.

Суддя -