Справа № 404/2548/17
Номер провадження 2/404/2088/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі:

головуючої судді- Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку площею 1952,8кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та ведення особистого підсобного господарства. яка розташована в м. Кропивницькому(м .Кіровограді) по вул. Брестській, 2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 15.06.2011 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. В обґрунтування позову зазначили, що 15.06.2011 року померла його мати - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна увійшли житловий будинок, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Брестській,2 загальною площею 51,0 кв.м, а також присадибна земельна ділянка загальною площею 1952,8 кв.м. на якій розташований вищевказаний житловий будинок.

31.05.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємець першої черги за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований у м. Кіровограді по вул. Брестській,2. Зазначений будинок належав матері на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим №1303. 29.08.2003 року зазначений договір був зареєстрований в ООБТІ, номер запису 15225.

Тоді ж 07.07.2003 року мати ОСОБА_4 у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 купила і земельну ділянку площею 1952,8 кв.м., яка розташована в м. Кіровограді за адресою вул.Брестській,2. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 та за реєстрований за реєстровим № 1306. За життя мати повинна була зареєструвати цей договір у Кіровоградській міській раді у відповідності до законодавства, але не зробила цього,тому і Державний акт на її ім'я не виготовлявся.

Відповідно до ОСОБА_7 з Поземельної книги про земельну ділянку №0000100(1751) право приватної власності на земельну ділянку за адресою м.Кіровоград вул.Брестській,2 зареєстроване 15.05.2001 р.реєстраційний номер 9406 та 9407, на підставі державного акта на право приватної власності 11-КР №005173 за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3.

31.05.2012р. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована за вказаною адресою у зв'язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності матері ОСОБА_4

Враховуючи те, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлою, не було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, позивач як спадкоємець не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє ім'я, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні відповідачі позовні вимоги не визнали та надали заперечення проти позову з посиланням, що спір між ОСОБА_1 та відповідачами щодо визнання за ним права на зазначену земельну ділянку двічі розглядався Кіровським районним судом міста Кіровограда: рішення від 07.11.2011 року, головуючий суддя Іванова Н.Ю. (скасоване рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19.03.2013 року номер провадження 22ц-781/138/13, залишене в силі судом касаційної інстанції); рішення від 31.08.2016 року, головуючий суддя Кулінка Л.Д., справа № 404/148/16-ц, номер провадження 2/404/1009/16, не оскаржувалось та набрало законної сили.

Стверджують, що за життя мати повинна була зареєструвати цей договір у Кіровоградській

міськраді, у відповідності до законодавства, але не зробила цього, тому і Державний акт

на право приватної власності на землю її ім 'я не виготовлявся.

Зазначили , що позивач визначив їх у справі як відповідачів , при цьому вони не порушували і не оспорювали жодних прав позивача, який вже довгий час змушує їх з»являтись до суду по справам за його позовами.

В судовому засіданні підтвердили , що не заперечують самого факту продажу вказаної земельної ділянки матері позивача. Але оскільки не порушували ні її прав , ні позивача як відповідачі не повинні сплачувати судовий збір на користь позивача.

Судом встановлено наступні факти.

Між ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_4 ( покупець) 07.07.2003 року укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградского міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований за № 1306 (а.с. 9-10). За умовами вищевказаного договору продавці продали, а покупець купила земельну ділянку площею 1952,8 кв.м., яка розташована в м. Кіровограді по вул. Брестська, 2.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-КР № 005173, виданого Кіровоградською міською радою 15.05.2001 року, земельна ділянка площею 1952,8 кв.м. на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16).

За повідомленням Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області від 03.10.2014 року № 766/05/11-14, в архіві управління, другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3 та який зареєстрований за № 9407, відсутній та надано копію з Книги реєстрації громаядан, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність, в якій зроблено відповідний запис .

Згідно свідоцтва про смерть, серії 1-ОЛ № 135661 від 16.06.2011 року, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей ОСОБА_9 управління юстиції у Кіровоградскій області, ОСОБА_4 померла 15.06.2011 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1514 (а.с. 7).

Проте, ОСОБА_4 за життя не зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2012 року встановлено факт, що ОСОБА_4, яка померла 15.06.2011 року є матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Брестська, 2. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.05.2012 року, посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградского міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі за № 1249, згідно якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під номером 2, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Брестська (а.с. 11).

Разом з тим, позивач звернувся до приватного нотаріусу Кіровоградского міського нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2012 року, зокрема, на земельну ділянку, розташовану по вул. Брестській, 2 в м. Кіровограді .

Проте, постановою приватного нотаріуса Кіровоградского міського нотаріального округу ОСОБА_8 31.05.2012 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, вул. Брестська, 2, у звязку з відсутністю документа, що посвідчує право власності померлої ОСОБА_4 на земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, вул. Брестська, 2, оскільки померла ОСОБА_4 перехід права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою на підставі цивільно-правової угоди у визначеному законом органі (як це передбачено Земельним кодексом України) не зареєструвала і державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на своє імя не отримала (а.с. 8).

ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, управління Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, визнання недійсним та скасування державного атку про право власності на земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської обасті від 19.03.2013 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2012 року. В позові ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, відмовлено (а.с. 33-34).

Вищевказане рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2013 року (а.с. 35-36).

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської обасті від 19.03.2013 року мотивоване тим, що за свого життя, мати позивача не набула права власності на земельну ділянку, оскільки не виконала вимог щодо її державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України). Тому земельна ділянка, яка розташована за адресою: м. Кіровоград. вул. Брестська, 2 не входить згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини ОСОБА_4, а позивачем обраний неправильний спосіб захисту свого права. Також, судовим рішенням встановлено, що позов спрямовано на припинення права власності на земельну ділянку осіб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання такого права за позивачем. Перелік підстав припинення права власності передбачений статтею 346 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників, визначених у статтею 2 Цивільного кодексу України (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали. Водночас в деяких випадках законодавством можуть встановлюватися обмеження щодо кількості і складу майна, яке переходить до спадкоємців.

При визначенні обсягу спадщини слід виходити з презумпції того, що права та обов'язки, суб'єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов'язки є нерозривно пов'язаними з особою спадкодавця. Перелік таких прав та обов'язків, зазначено у пунктах 1 - 5 статті 1219 Цивільного кодексу України.

Так, за приписом статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін , враховуючи факт визнання позову відповідачами щодо відчудження даної земельної ділянки ними матері позивача , суд дійшов висновку щодо задоволення позову , та визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1952.8кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства яка розташована в м. Кропивницькому (м .Кіровограді) по вул. Брестській, 2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 15.06.2011 року.

Стаття 1225 Цивільного кодексу України визначає особливості спадкування прав на земельну ділянку. Основним її змістом є те, що успадкування земельних ділянок здійснюється на загальних підставах. Це означає, з однієї сторони, поширення на цей вид майна загальних засад і правил, що регулюють умови і порядок спадкування, а з іншої - відсутність спеціальних дозволів органів державної влади та місцевого самоврядування на одержання земельних ділянок у спадщину.

На спадкоємців, які на будь-яких інших набувачів земельної ділянки, покладається обов'язок щодо збереження цільового призначення успадкованої земельної ділянки, що зазначається у правовстановлювальному документі власника-спадкодавця - Державному акті про право власності на землю.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, документом, що посвідчує право власності в земельну ділянку є Державний акт про право власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_4 не отримала на своє імя Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, на час розгляду справи право власності на земельну ділянку, яка розташована по вул. Брестська, 2 у м. Кіровограді зареєстроване за ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно частини 2 та 3 статті 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином, частини 2 та 3 вищевказаної статті визначають юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований житловий будинок, інші будівлі та споруди. Цивільний кодекс України виходить з принципу "земля слідує долі розташованій на ній будівлі". В силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом.

Вид і обсяг речового права на земельну ділянку залежить від того, на якому праві остання належала спадкодавцеві. При цьому, якщо спадкодавець мав лише право використання ділянки це право не може бути успадковане, адже до складу спадщини входить лише право власності на ділянку (частина 1 статті 1225 Цивільного кодексу України), а тому справедливим буде твердження, що воно не включається до спадкової маси, а переходить до спадкоємця понад спадщину.

Отже, перехід у спадщину будівлі або споруди можливий лише із одночасним успадкуванням земельної ділянки, яка функціонально забезпечує даний об'єкт, або із одночасним переходом права користування (оренди) цієї ділянки або відповідної її частини.

Разом з тим, частиною 1 статті 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України).

Положення статті 120 Земельного кодексу України спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані. Цей принцип випливає із самої природи речей: незалежно від того, хто власником земельної ділянки, фактично володіє, користується і навіть розпоряджається ділянкою той, кому належить право власності на відповідний будинок, будівлю або споруду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач реалізував своє право на звернення до суду з позовом керуючись, зокрема, частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільно-правовий захист - це система активних заходів, які застосовуються субєктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямованими на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обовязку по відновленню порушеного права на порушника. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором, а тому наведене унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем.

Згідно заяви позивача судові витрати по справі залишити по фактично понесеними сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1219, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1952.8кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства яка розташована в м. Кропивницькому (м .Кіровограді) по вул. Брестській, 2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 15.06.2011 року.

Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда