22-ц/775/465/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини щомісячно зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2016 року та до повноліття дитини - 17 травня 2028 року. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначає, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку від першого шлюбу - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина, народженого від шлюбу з відповідачем - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона є фізичною особою підприємцем та її щомісячний дохід складає 10 000 гривень, який включає витрати на закупку товару, оплату оренди, податкових платежів та інше. Отже, фактичний щомісячний прибуток її становить від 2000 до 3000 грн. та утримувати двох неповнолітніх дітей на зазначену суму дуже складно. ОСОБА_4 надавалась допомога на утримання сина, але була незначною та носила епізодичний характер. Відповідач працює на посаді голови Талаківської селищної ради та має постійний щомісячний дохід у розмірі 10 483,43 грн. Доказів того, що відповідач надає матеріальну допомогу своїм іншим двом дітям, ним суду не надано. Розписка від 03 січня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 12 000,00 грн. на дитину , не може вважатись належним доказом.

Крім того, вважає, що суд не взяв до уваги надані нею медичні документи, які в своєї сукупності підтверджують ослаблений стан здоров'я дитини, яка потребує посиленого харчування, постійного медичного нагляду та оздоровлення в умовах санаторія. Отже,суд, стягуючи аліменти у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, фактично не врахував матеріальний стан сторін та здоров'я дитини.

11 липня 2017 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 -ОСОБА_3, в якій вона просить застосувати до спірних правовідносин Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-У111, яким внесені зміни до статті 182 Сімейного кодексу України, зокрема, до частини 2 даної статті,згідно якої розмір аліментів на одну дитину має бути не меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, просить привести рішення Орджонікідзевського суду м. Маріуполя від 29 травня 2017 року відповідно до вимог даного закону.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_4 - Довженко В.І., які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином (а.с.169-172). Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.173).

Представником ОСОБА_4 - Довженко В.І в четвертий раз надано клопотання,в якому він просить відкласти розгляд справи. ( а.с.183)

Відхиляючи дане клопотання судова колегія виходить з наступного.

Згідно до статті 305 ЦПК України Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія 27.06.2017 року, 11.07.2017 року,18.07.2017 року задовольняла клопотання адвоката Довженко В.І про відкладення розгляду справи.

Отже,враховуючи приписи статті 303 1 ЦПК України та думку ОСОБА_4 , який не підтримав клопотання свого представника про відкладення розгляд справи, судова колегія відхиляє дане клопотання.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивачки ОСОБА_9, яка підтримала доводи апеляції та просила її задовольнити, заперечення відповідача ОСОБА_4, який просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини щомісячно зі всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив зі стану здоров'я дитини, матеріального становища сторін та наявність у відповідача ще інших двох дітей, перед якими у нього є зобов'язання по їх утриманню.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року, згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 6). Від шлюбу 17 травня 2010 року народився син ОСОБА_5, свідоцтво про народження НОМЕР_2, видане Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с.8).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7).

Згідно довідки про склад сім'ї, позивачка проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Згідно довідки Маріупольської об'єднаної державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_4 отримав заробітну плату, яка складається з: 4-го кварталу 2015 року - 14920,95 грн., 1-го кварталу 2016 року - 31391,30 грн., 2-го кварталу 2016 року - 32651,00 грн., 3-го кварталу 2016 року - 46841,18 грн. (а.с.104), отже середньомісячна заробітна плата відповідача складає 10483,43 грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, ОСОБА_10 задекларувала загальну суму доходу за 9 місяців 2016 року у сумі 90 000 грн., тобто середньомісячний дохід її становить 10 000 гривень. (а.с. 13).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є також батьком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про народження НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження НОМЕР_4, видане Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 70,72), отже відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до статті 182 СК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Визначаючи розмір аліментів у розмірі саме 1/6 частини від доходів відповідача, судом враховано як стан здоров'я дитини й матеріальне становище відповідача, так і наявність у відповідача інших двох неповнолітніх дітей, яких він утримує на підставі передбаченого законодавством обов'язку по наданню їм такої допомоги.

Доводи позивачки про те, що суд не взяв до уваги стан здоров'я дитини, суперечить обставинам справи, оскільки суд при вирішення питання врахував стан здоров'я дитини, про що вказав у судовому рішенні. При цьому колегія суддів зважує на таке, що в матеріалах справи відсутні докази стійкої втрати дитиною здоров'я, а предметом даного спору не є додаткові витрати на лікування.

Судом враховане матеріальне становище сторін, згідно яких позивачка згідно наданих нею документів ( податковий звіт) має середньомісячний дохід у 10 000 гривень, а відповідач - 10 483,43 грн. )( а.с. 13,103)

Отже, враховуючи середньомісячний дохід відповідача у розмірі 10483,43 гривень, розмір аліментів, визначений судом, становить (10483,43 х1/6) = 1747,24 грн.

При цьому доводи апеляційної скарги про наявність тягаря позивачки щодо утримання орендного приміщення, витрат на закупку товару та інше нічим не підтверджено,та відповідно до ст. 60 ЦПК України апеляційним судом до уваги не приймається.

Доводи апелянта про те, що відповідачем не надано доказів про утримання своїх інших двох дітей, суперечать обставинам справи, згідно яких судом встановлено, що відповідач сплачує у добровільному порядку кошти на утримання інших дітей, забирає на вихідні свого сина, що не спростовується позивачкою.

Крім того, відповідно до приписів статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує саме наявність у платника аліментів інших дітей, враховуючи, що передбачений статтею 180 СК України обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття презюмується, тобто дана норма права містить у собі безпосередньо презумптивне положення, згідно якого сам по собі факт батьківства передбачає як обов'язок утримувати дитину,так і виконання такого обов'язку, якщо не доведено інше.

11 липня 2017 року ОСОБА_2 -ОСОБА_3 надала окрему письмову заяву, в якій просить застосувати до спірних правовідносин Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-У111, яким внесені зміни до статті 182 Сімейного кодексу України, зокрема, до частини 2 даної статті.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. ( Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-2705цс16)

З оглядом на викладене, не підлягає задоволенню заява апелянта від 11 липня 2017 року, згідно якої ОСОБА_2 -ОСОБА_3,просить застосувати до спірних правовідносин Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-У111, яким внесені зміни до статті 182 Сімейного кодексу України, зокрема, до частини 2 даної статті,згідно якої розмір аліментів на одну дитину має бути не меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дані зміни набули чинності з 08 липня 2017 року, тоді як судове рішення ухвалено 29 травня 2017 року.

У свою чергу апеляційний суд відповідно до статті 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже,враховуючи усі обставини справи ,колегія суддів погоджується з висновками суду щодо визначеному ним розміру аліментів в вигляді 1/6 частини від доходів платника аліментів , та вважає, що даний розмір аліментів є розумним балансом між інтересами дітей та конституційним правом відповідача на володіння своїм майном(заробітною платою).

До того, ж відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, позивачка не позбавлена права на зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.