Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про припинення дії договору поруки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року та ухвалусудової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання боржником - ОСОБА_5зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 519 662 грн 29 коп., яка підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_4

В зв'язку з викладеним банк просив стягнути з відповідача на його користь 519 662 грн 29 коп. кредитної заборгованості.

ОСОБА_4 у серпні 2015 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення дії договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_4

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 13 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5було укладено кредитний договір № 839/3/27/38/7-70, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 55 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних зі строком повернення до 10 березня 2022 року.

У забезпечення цього договору, 13 березня 2007 рокуміж банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

17 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту від 13 березня 2007 року. Відповідно до умов цієї угоди була змнена процентна ставка за користування кредитом. Зазначені зміни до кредитного договору були внесені без повідомлення та згоди поручителя.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що кредитна заборгованість у повному обсязі не погашена та її розмір станом на 28 січня 2015 року становить 519 662 грн 29 коп.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 посилався, що банк пропустив строк звернення до нього, як до поручителя, в зв'язку з тим, що до суду банк звернувся лише 11 червня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, так як досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором йому було надіслано 16 жовтня 2014 року.

Пунктом № 3.3.2 договору поруки встановлено, що до моменту виконання зобов'язання забезпеченого порукою сторони домовились, не змінювати умов договору кредиту без попереднього погодження з поручителем.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Також у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 16 жовтня 2014 року претензію - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, а протягом шести місяців з моменту встановлення нової дати шляхом пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту не звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, а звернувся 11 червня 2015 року.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються, тому не підлягають перегляду в касаційній інстанції.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» висновків судів не спростовує.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року та ухвалусудової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко