АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/897/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну її виплату, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну її виплату, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що наказом директора КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» №8 від 18 травня 2012 року його було звільнено з 21 травня 2012 року з посади головного інженера на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату працівників. На час звільнення у відповідача перед ним був борг по заробітній платі у розмірі 22820 грн. 25 коп., що підтверджується даними проведеної Управлінням праці, соціального захисту населення і охорони здоровя Хмельницької міської ради перевірки, який досі йому не виплачено. А тому вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація втрати частини цієї заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, розмір якої за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року становить 22066 грн. 69 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2012 року по листопад 2016 року, тобто за 54 місяці, в розмірі 60350 грн. 16 коп. Крім того, вказує, що незаконними діями та бездіяльністю відповідача його було тривалий час позбавлено права отримати заробітну плату, чим ________________________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 53,55

Доповідач: Янчук Т.О.

заподіяно моральну шкоду, яка проявилася у перенесених душевних і моральних стражданнях, психологічному дискомфорті, погіршення самопочуття, необхідності докладати додаткові зусилля для захисту порушених відповідачем трудових прав, яку він оцінює в розмірі 10000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на користь ОСОБА_1 22820 грн. 25 коп. заборгованості по заробітній платі, 60350 грн. 16 коп. за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням обовязкових платежів, 22066 грн. 69 коп. втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та 5000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що єдиним доказом у справі, на підставі якого прийнято рішення суду, є документи отримані у звязку з перевіркою дотримання законодавства про працю підприємства у 2011 році, однак акт №1681 складений в результаті перевірки не є належним доказом, оскільки не підтверджує заборгованості із виплати заробітної плати, а тому не повинен був взятий до уваги судом при вирішенні справи по суті. Крім того відсутня вина підприємства щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем, оскільки підприємство виконало свій обовязок щодо повідомлення позивача про необхідність зявитися для розрахунку, причиною не здійснення фактичного розрахунку з ОСОБА_1 у звязку з звільненням є його неявка.

Представник апелянта ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обовязковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

За вимогами ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобовязаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ст. 31 Закону України «Про оплату праці», відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що згідно з наказом директора КП «Хмельницький обчислювальний центр» №8 від 18.05.2012 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера з 21.05.2012 року у звязку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.4).

За наслідками проведеної відділом трудових відносин та зайнятості населення управління праці, соціального захисту населення і охорони здоровя Хмельницької міської ради перевірки додержання законодавства про працю у Комунальному підприємстві «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр», яка була проведена 22.11.2011 року, встановлено, що підприємством було допущено порушення ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» щодо своєчасності виплати заробітної плати, інформація щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати та документи, які б підтверджували розрахунок зі звільненими працівниками, керівником підприємства надані не були (а.с. 26-28).

За повідомленням управління праці, соціального захисту населення і охорони здоровя Хмельницької міської ради від 09.11.2011 року, заборгованість КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» перед ОСОБА_1 за період з березня 2010 року по серпень 2011 року становить 22820,25 грн. (а.с. 5-6).

Згідно з індивідуальними відомостями ПФУ, заробітна плата ОСОБА_1 становила за 2010 рік: січень 1522,77 грн., лютий - 1520,75 грн., березень 1295,60грн., квітень 1481,75 грн., травень 1840,80 грн., червень 1149,20 грн., липень 1558,03 грн., серпень 1095,20грн., вересень 1001,00 грн., жовтень 1023,61 грн., листопад 1088,39 грн., грудень 1231,46 грн.; за 2011 рік: січень 1036,97 грн., лютий 978,31 грн., березень 1096,92 грн., квітень 1200 грн., травень 960 грн., червень 960 грн., липень 960 грн., серпень 480 грн. вересень - 480 грн., всього 23960,76 грн. (без врахування утримання податків та інших обовязкових платежів) (а.с. 17).

Відповідно до звітності, поданої відповідачем до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, станом на жовтень-листопад 2011 року на КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» обліковувалась заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 151,82 грн..

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом першої інстанції та апеляційним судом постановлялись відповідні ухвали щодо витребування від відповідача первинних бухгалтерських документів для встановлення обставин щодо виплати заробітної плати та наявності заборгованості по ній.

Разом з тим, відповідачем в підтвердження заперечень щодо відсутності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів.

За змістом положень норм чинного трудового законодавства обовязок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він, у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України, може надати такі документи в якості доказів у справі.

Довідка КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» №8 від 24.05.2017 року не є допустимим доказом відсутності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1.

З огляду на те, що при вирішені трудового спору обовязок доведення факту виплати заробітної плати, відсутності заборгованості по ній покладається саме на роботодавця, а будь-які сумніви з цього питання повинні тлумачитися на користь працівника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, в межах заявлених позивачем позовних вимог, в розмірі 22820,25 грн.

Апеляційна скарга також не містить посилань на беззаперечні докази відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (надалі компенсація), у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням положень вказаного Закону та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року, в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з відповідача та користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 22066,69 грн. за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року. На спростування висновків суду першої інстанції в цій частині апелянт належних та допустимих доказів не надав.

Крім того, згідно зі ст. 237-1 КЗпП, у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування йому моральної шкоди.

В даному випадку, невиплата заробітної плати ОСОБА_1 призвела до необхідності докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність завданої позивачу моральної шкоди та, з урахуванням обставин справи, засад розумності та справедливості обґрунтовано визначив її розмір в сумі 5000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно виходив з підставності цих вимог, оскільки відповідачем не доведено проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення або в подальшому, як і відсутність вини підприємства у не проведенні розрахунку.

Разом з тим, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд припустився помилки.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З даних звітів до ПФУ, індивідуальних відомостей ПФУ вбачається, що, починаючи з серпня 2011 року позивач не працювала повний робочий день та в місяць його заробіток становив половину посадового окладу в розмірі 480 грн. (а.с. 17).

А тому, період, за який підлягає оплаті середній заробіток за час затримки розрахунку, в межах заявлених позивачем позовних вимог, становить 1131 день - з червня 2012 року по листопад 2016 року включно. При цьому, одноденний заробіток становить 21 грн. 82 коп. (480:22). Відповідно, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, складає 24 678 грн. 42 коп. (21,82 Х 1131).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. А тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 971 грн.21 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на користь ОСОБА_1, до 24 678 грн. 42 коп. та судового збору, який підлягає стягненню з Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на користь держави, до 971 грн. 21 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук