Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 квітня 2017 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Биківської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування,-
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Биківської селищної ради Романівського району Житомирської області, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_2 Після смерті останньої відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області, однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок в зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю.
Посилаючись на те, що будівництво вказаного будинку здійснювалося згідно з законом, позивач просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на будівельні матеріали і обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області, а також перевести на неї в порядку спадкування всі права та обов'язки забудовника зазначеного житлового будинку.
До початку розгляду судом справи по суті, представник позивача, шляхом подання письмової заяви, змінив предмет позову та просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2
В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутності не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 392 ЦК України передбачене право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації.
Судом встановлено, що 17 травня 1960 року рішенням виконавчого комітету Биківської селищної ради № 16 батьку позивача - ОСОБА_3 була відведена земельна ділянка площею 800,00 квадратних метрів, на якій останній зобов"язався побудувати житловий будинок площею 34,20 квадратних метрів, який повинен мати 2 кімнати, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15 липня 1960 року.
Актом про прийняття будинку в експлуатацію затвердженого 10 лютого 1985 року виконкомом Дзержинської районної ради підтверджується, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області був закінчений будівництвом у 1962 році та прийнятий в експлуатацію.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина.
Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_3, була його дружина- ОСОБА_2., що підтверджується довідкою Биківської селищної ради Романівського району Житомирської області № 1785 від 23 листопада 2016 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла, внаслідок чого відкрилась спадщина.
В лютому 2017 року позивач, як спадкоємець ОСОБА_2, звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.
Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
Як вбачається з матеріалів справи, на час будівництва житлового будинку (1962 рік) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Постанова) які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Відповідно до статті 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт його побудови з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.
Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації.
Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки встановлені в Правилах державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 грудня 1995 року № 56 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327).
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року ( ОСОБА_3 збудував будинок в 1962 році), могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок.
Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що будівництво спірного житлового будинку було здійснено на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та цей будинок було прийнятий в експлуатацію.
Встановивши, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами належав спадкодавцеві (матері позивача) на час відкриття спадщини, яка, в свою чергу, набула право власності на нього у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 10, 11, 174, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, статтями 1216-1219, 1261, 1268 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Романівського району Житомирської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.В. Бабич