Ухвала іменем україни 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: державна нотаріальна контора Попільнянського нотаріального округу Житомирської області, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті

ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначали, що до спадкової маси увійшов житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вони проживали, а тому фактично вступили у володіння спадковим майном.

Однак у зв'язку зі скрутним матеріальним станом тривалий час вони не оформляли спадщину, при цьому у листопаді 2014 року дізнались про те, що ОСОБА_6 оформив право власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом, чим порушив їхні права як спадкоємців.

Беручи до уваги зазначене та, з урахуванням уточнень позовних вимог, просили суд визнати недійсним видане ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме щодо 3/4 частини спірного будинку, визнати за кожним із них право власності на 1/4 частини будинку та надвірних будівель в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від

30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Житомирської області, видане 14 жовтня 2005 року нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3

Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, за

ОСОБА_3 - право власності на 1/4 частину житлового будинку

АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 - право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого

24 квітня 1996 року виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради за

№ 60, зареєстрований в Житомирському обласному комунальному підприємстві технічної інвентаризації за № 12094064.

У касаційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») - Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачі та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3, при цьому позивачі прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, якому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були: його дружина ОСОБА_5 (позивач), син ОСОБА_3 (позивач), син ОСОБА_4 (позивач) та син ОСОБА_6 (відповідач).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 13 червня 2016 року № 1366, на день смерті ОСОБА_3, разом з ним в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_5 - дружина; ОСОБА_4,

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - сини, які були в установленому законом порядку зареєстровані у вказаному будинку.

Після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_6 була заведена спадкова справа, та нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори 14 жовтня 2005 року останньому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке складається з житлового будинку та надвірних будівель, розташованих по АДРЕСА_1.

Згідно матеріалів спадкової справи, станом на дату видачі свідоцтва про право на спадщину позивачі із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертались.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 30 червня 2016 року. Постановою державного нотаріуса Попільнянської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском строку на звернення із даною заявою та відсутністю доказів про вступ у право спадкування протягом шести місяців з дня смерті

ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступили в управління спадковим майном, про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявляли, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про прийняття позивачами спадщини, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1

При цьому, враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину було видано лише ОСОБА_6, законними та обґрунтованими є висновок судів про наявність підстав, передбачених ст. 1301 ЦК України, для визнання його недійсним з підстав порушення прав інших осіб у зв'язку з його видачею.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, вірно застосували норми права, які підлягають застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. у касаційній скарзі, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від

30 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від

20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович