Справа № 363/1529/14-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/5108/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 21.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку володіння та користування житловим будинком,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування житловим будинком. Заявлені вимоги мотивував тим, що вони із відповідачем є співвласниками кожен ? частини житлового будинку № 13 по вул. Жовтневій в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області, між попередніми співвласниками склався фактичний порядок користування будинком, згідно якого він володіє та користується сінями 1-1 пл. 15,2 кв.м., жилою кімнатою 1-6 пл. 20,0 кв.м., жилою кімнатою 1-5 пл. 6,2 кв.м., частиною кладової та відкритої веранди, межа володіння та користування визначена по стіні, що відокремлює його частину будинку. Вказує, що потрапити до будинку він може лише через сіни, іншого входу до своєї частини будинку він не має, в той час як у відповідача існує інший вхід, ОСОБА_3 постійно порушує правила добросусідства, забруднює його частину жилого будинку, розміщуючи в ній свої речі. В добровільному порядку відповідач відмовляється домовитися про порядок користування будинком. На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, просив встановити порядок володіння та користування жилим будинком № 13 по вул. Жовтневій в с. Хотянівка, відповідно до якого він володіє та користується приміщеннями 1-1, 1-5, 1-6, відкритою верандою пл. 2,2 кв.м., ОСОБА_3 володіє та користується приміщеннями І, ІІ, 1-4, 1-3, 1-2, а нежитлове приміщення відкритої веранди пл. 2,9 кв.м. залишити у загальному користуванні.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року до участі в справі залучено правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка, уточнивши позовні вимоги в квітні 2017 року, просила встановити порядок володіння та користування жилим будинком, відповідно до якого ОСОБА_2 володіє та користується приміщеннями 1-1 (сіни), 1-5 (житлова кімната), 1-6 (житлова кімната), верандою літ. «а2», верандою літ. «а1», ОСОБА_3 володіє та користується приміщеннями верандою літ. «а», кладовою ІІ, 1-4 (житлова кімната), 1-3 (житлова кімната), 1-2 (кухня).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що предметом даного спору фактично є приміщення сіней 1-1, які позивач просить надати їй у володіння та користування одноособово, не порушуючи при цьому принципу рівності часток, оскільки вона буде користуватися значно меншою частиною будинку. Судом грубо проігноровано висновки судової будівельно-технічної експертизи, якою підтверджено можливість передання у володіння та користування позивача спірних сіней, заклавши дверний проріз, натомість в рішенні суду зазначено, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що у позивача існують перешкоди у володінні та користуванні своєю частиною будинку. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що підставою позову є визначення порядку володіння і користування будинком, а не усунення перешкод в користуванні ним, крім того, за відсутності спору ОСОБА_4 не звернувся би до суду з даним позовом, або відповідач визнала би позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_4 належала ? частина будинку № 13 вул. Жовтнева, с. Хотянівка Вишгородського району Київської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину АВМ № 497035, виданого 08 липня 2000 року Третьою Київською державною нотаріальною конторою, та ? частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВС № 991691 від 17 червня 2004 року (а. с. 5, 125, 128 т. 1).

Із 04 вересня 2015 року власником ? частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 4 т. 2).

ОСОБА_3 є власником ? частини будинку № 13 вул. Жовтнева, с. Хотянівка Вишгородського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 1992 року (а. с. 84 85 т. 1).

14 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 із пропозицією про укладення договору про встановлення порядку володіння та користування нерухомим майном, яким пропонувалося наступний порядок володіння та користування будинку № 13 по вул. Жовтневій, с. Хотянівка: ОСОБА_4 користується приміщеннями 1-1, 1-5, 1-6, частиною відкритої веранди загальною площею 2,9 кв.м., частиною кладової ІІ, ОСОБА_3 користується приміщеннями 1-2, 1-3, 1-4, частиною кладової ІІ, частиною відкритої веранди загальною площею 2,9 кв.м., верандою І (а. с. 25 30 т. 1). 28 березня 2014 року ОСОБА_3 направила відповідь, в якій запропонувала внести зміни у проект договору, за якими сіни 1-1 переходили у її користування, також зміні підлягав порядок користування відкритою верандою пл. 4,2 кв.м. (а. с. 31 т. 1).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2016 року № 22192/15-43, поділ по ? частині житлового будинку шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку «А» з метою влаштування двох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сімєю у відповідності до ідеальних часток співвласників вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток співвласників та відхиленні від вимог нормативних документів, та визначено два варіанти поділу (а. с. 72 91 т. 2).

За першим варіантом першому співвласнику запропоновано виділити приміщення в будинку 1-1 коридор пл. 15,2 кв.м., 1-5 житлова кімната пл. 5,5 кв.м., 1-6 житлова кімната пл. 20,0 кв.м., всього по будинку 40,7 кв.м., другому співвласнику приміщення в будинку 1-2 кухня пл. 10,4 кв.м., 1-3 житлова кімната пл. 10,9 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 10,4 кв.м., всього по будинку 31,7 кв.м. При цьому пропонується закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-1. З урахуванням приміщень житлового будинку та господарських споруд, частка першого співвласника становитиме 0,28, другого співвласника 0,72.

За другим варіантом першому співвласнику запропоновано виділити приміщення в будинку 1-5 житлова кімната пл. 5,5 кв.м., 1-6 житлова кімната пл. 20,0 кв.м., всього по будинку 25,5 кв.м., другому співвласнику приміщення в будинку 1-1 коридор пл. 15,2 кв.м., 1-2 кухня пл. 10,4 кв.м., 1-3 житлова кімната пл. 10,9 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 10,4 кв.м., всього по будинку 46,9 кв.м. При цьому пропонується закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-6, демонтувати віконні прорізи та влаштувати дверні прорізи в приміщеннях 1-5 та 1-6, влаштувати пять прибудов до приміщень 1-5 та 1-6. З урахуванням приміщень житлового будинку та господарських споруд, частка першого співвласника становитиме 0,19, другого співвласника 0,81.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову про визначення порядку користування житловим будинком між його співвласниками, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування перешкод у володінні та користуванні належною ? частиною житлового будинку.

Із даними висновками суду колегія суддів не може погодитися.

Так, суд першої інстанції жодним чином не мотивував такі підстави у відмові в позові, враховуючи, що позивач просила не усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності майном, а визначити порядок користування ним.

Отже, суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що їх регулює й дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

При цьому у порушення норм ч. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 11 ЦПК України, спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, гарантований йому ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обовязків.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позовної заяви, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовлятися про порядок володіння та користування спільним майном, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно технічного паспорту від 01 жовтня 2015 року, житловий будинок № 13 по вул. Жовтневій у с. Хотянівка має загальну площу 92,6 кв.м., житлову 46,8 кв.м., складається із наступних приміщень: 1-1 коридор пл. 15,2 кв.м., 1-2 кухня пл. 10,4 кв.м., 1-3 житлова кімната пл. 10,9 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 10,4 кв.м., 1-5 житлова кімната пл. 5,5 кв.м., 1-6 житлова кімната пл. 20,0 кв.м., І веранда, ІІ кладова (а. с. 19 т. 2).

Оцінюючи заперечення ОСОБА_3 щодо включення до надвірних споруд, які підлягають поділу, сараїв «В», «Е», гаражу «Р», які, на думку відповідача, належать іншій особі, колегія суддів враховує, що порядок користування надвірними спорудами не є предметом даного спору.

Колегія суддів враховує, що позову про поділ будинку в натурі не заявлялось, а тому не приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлено питання можливих варіантів саме поділу житлового будинку в рівних частках, та який передбачає необхідність технічних переобладнань в будинку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснено, що суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки співвласники спірного будинку не досягли згоди щодо користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком, колегія суддів приходить до висновку про визначення порядку користування будинком, при якому позивач користується житловими кімнатами 1-5 пл. 5,5 кв.м. та 1-6 пл. 20,0 кв.м., відповідач житловими кімнатами 1-3 пл. 10,9 кв.м., 1-4 пл. 10,4 кв.м. відповідно до порядку користування, що фактично склався, а місця загального користування коридор 1-1 пл. 15,2 кв.м., кухня 1-2 пл. 10,4 кв.м., веранда І пл. 11,3 кв.м. та кладова ІІ пл. 8,9 кв.м. залишаються в спільному користуванні, що є ефективним та раціональним і не порушує житлових прав співвласників будинку, які повинні мати доступ до всіх нежитлових приміщень і водночас бути забезпеченими житловою площею.

Вимоги позивача про передачу їй у володіння та користування нежитлових приміщень не ґрунтуються на законі та порушують права відповідача, яка при визначенні такого порядку має мати доступ до нежитлових приміщень.

Також колегія суддів враховує, що співвласники не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про поділ будинку в натурі, при якому збереження визначеного судом порядку користування приміщеннями не вважатиметься обовязковим.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку володіння та користування житловим будинком задовольнити частково.

Визначити порядок користування жилим будинком № 13 по вул. Жовтневій в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області, виділивши ОСОБА_2 наступні приміщення згідно технічного паспорту: житлова кімната (1-5), житлова кімната (1-6), ОСОБА_3 житлова кімната (1-3), житлова кімната (1-4), та залишити в спільному користуванні нежитлові приміщення коридор (1-1), кухня (1-2), веранда (І), кладова (ІІ).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_5