Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

за участю державного виконавця Перник В.В.,

представника стягувача ПАТ КБ» Приватбанк» ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 щодо виконання зобов*язань, покладених виконавчим документом.

Свої вимоги державний виконавець мотивував тим, що на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргу. Оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець і просив суд задовольнити вимоги подання у повному обсязі.

Державний виконавець у судовому засіданні вимоги подання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у поданні.

Стягувач представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні вважав подання таким, що підлягає задовленню.

Обставини справи, встановлені судом.

05.05.2017 року державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №490/11474/15-ц, виданого 07.11.2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 15677,14 грн.

Згідно відповіді Державної податкової служби від 08.11.2017 року інформації стосовно боржника - фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Як вбачається з відповіді Пенсійного фонду України від 26.10.2017 року, боржник не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, пенсію не отримує.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником нерухоме майно не зареєстроване.

На підтвердження необхідності обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державним виконавцем надано суду акти державного виконавця від 20.06.2017 року, 26.09.2017 року та 22.08.2017 року про те, що двері в житловому будинку №19 по вул. Північній в м. Миколаєві ніхто не відкрив.

Проте, в матеріалах справи немає доказів того, що державним виконавцем направлялись на адресу боржника виклики та вимоги про необхідність з'явитися до державного виконавця для надання пояснень та доступу до житлового будинку для опису майна 20.06.2016 року та 22.08.2017 року, що не відповідає вимогам ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження«.

При цьому, державним виконавцем надано лише одну вимогу від 19.09.2017 року про необхідність надати доступ державного виконавця до будинку для проведення виконавчих дій 26.09.2017 року.

Як вбачається із довідки ОСОБА_2 центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_3 на протязі 2017 року державний кордон України не перетинала.

Відповідно до ч.1ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника -фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно дост. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду України і в'їзду в Україну громадян України"(зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до п. 5 ч.1 та ч.2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України».

За такого, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі умисного ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події, тощо).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Однак, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду, державним виконавцем не надано.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання зазначив, що ОСОБА_3 неодноразово перетинала державний кордон, однак при цьому судом не встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_3 мала свідомий намір ухилитися від покладеного обов*язку, та перетинала державний кордон України.

Таким чином, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Враховуючи вимоги Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючисьст. 33 Конституції України, ст.ст.377-1 ЦПК України,Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в строки та в порядку, передбаченому ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова