Справа № 640/3349/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Ніколаєнко І.В.

при секретарі: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, стягувач ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим документом.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що в його провадженні на виконанні знаходиться виконавче провадження №39480481, з примусового виконання виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 року Київськи районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 15.08.2013 року державним виконавцем Ляховою Т.Б. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий документ передано в провадження державного виконавця Виглазової Н.С. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 24.10.2017 року №, інформація відносно боржника фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) даним податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (боржник не працює). Згідно відповіді ДФС України від 24.10.2017 року №, юридичну особу ліквідовано (припинено) / фізичну особу підприємця припинено. Згідно відповіді ВДАІ у Київському районі м.Харкова за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Державним виконавцем здійснені заходи з розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до установ та організацій, що здійснюють реєстрацію права власності на окремі види майна. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10204812 від 31.10.2017 року за боржником право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Згідно відповіді Управління ПФУ в Київському районі від 24.10.2017 року № боржник, як отримувач пенсійних виплат не перебуває, в системі персоніфікованого обліку ПФУ відсутні. Державним виконавцем 09.06.2017 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка надіслана до органів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Відповідно до складеного розрахунку заборгованості по аліментам борг на 01.09.2017 року складає 30340,69 грн. Боржником виконавчий документ в самостійному порядку не виконується, заборгованість не погашена, що свідчить про його ухилення від виконання виконавчого документа.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши подання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

На виконанні Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 знаходиться виконавче провадження №39480481, з примусового виконання виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 року Київськи районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що станом на 01.09.2017 року за боржником утворилася заборгованість по сплаті аліментів у сумі 30340,69 грн.

Посилається на те, що наявність у боржника зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну» невиконання рішення суду є підставою для заборони виїзду з України.

Вимогами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суду не надано відомостей щодо наявності у ОСОБА_3 документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що унеможливлює відмову у виїзді за кордон. Також, державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_3 має намір виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, а також громадянинові, який має паспорт може тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

При цьому, сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», безумовною підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Між тим, матеріали подання не міститься будь-яких доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання ним зобов'язань за рішенням суду, доводи державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, покладених на нього державним органом та можливості боржника виїхати за межі України ґрунтуються лише на припущеннях.

Суду не надано доказів на підтвердження виклику боржника до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

При цьому суд враховує, що саме державний виконавець, як ініціатор вирішення питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві на виїзд, зобов'язаний зазначити у поданні передбачені законом підстави для такого обмеження і надати відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко