АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1256/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Задвірний В.І.,

з участю представника позивача - Костриби Т.В., апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом Вищого професійного училища № 25 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про виселення з апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року,

встановила:

В листопаді 2016 року Вище професійне училище № 25 (далі - ВПУ № 25) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про виселення В обґрунтування позовних вимог вказало, що ОСОБА_7 з серпня 1998 року працювала у ВПУ № 25 на посаді керівника художньої самодіяльності, в зв'язку з чим їй та членам її сім'ї, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, надано кімнату в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

В 1999 році було здійснено реєстрацію місця проживання відповідачів.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від 05.06.2000 року відповідачам надано кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 в гуртожитку. В червні 2000 року ОСОБА_2 була звільнена із ВПУ № 25 у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Оскільки ордер на зайняття кімнат у гуртожитку відповідачам не видавався, а відповідач припинила трудові відносини із училищем, добровільно звільнити кімнати відповідачі відмовились, тому позивач просив виселити їх.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 із кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_6 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності. Суд прийшов до необґрунтованого висновку те, що строк позовної давності в даному випадку не сплив, оскільки про порушення свого права ВПУ №25 дізналося в грудні 2003 року, і саме з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності.

В судовому засіданні апелянти підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в суді заперечила проти апеляційної скарги, підтримала оскаржуване рішення суду.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що в період з 25.08.1998 року по 29.06.2001 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ВПУ №25.

12.03.1999 року ОСОБА_2 та члени її сім'ї були зареєстровані в кімнаті НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1, яке перебуває на балансі ВПУ №25 м. Хмельницького.

05.06.2000 року відповідачам було надано для проживання кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 у вказаному гуртожитку на підставі заяви ОСОБА_2

Вселення відповідачів у спірне житлове приміщення в 1998 році відбулося на підставі усного дозволу керівництва навчального закладу, без відповідного ордера та за відсутності спільного рішення про надання житлового приміщення в гуртожитку адміністрації ВПУ №25 та профспілкової організації установи. Між сторонами також не було укладено договору найму житлового приміщення, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Задовольняючи позов суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вселення відповідачів у гуртожиток, який перебуває на балансі позивача, та проживання в ньому відбулося без достатніх правових підстав, тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 127, ст. 129, ч. 1 ст. 132 ЖК України, п.п. 2, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208, вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що ВПУ №25 не пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, однак на думку апелянта, суд прийшов до помилкового висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку не пропущений.

При цьому апелянти посилаються на те, що в грудні 2003 року директором ВПУ №25 було внесено письмове повідомлення про необхідність звільнення спірного приміщення в зв'язку з не підписанням ними договору найму від 03.11.2003 року, тому саме з цього часу слід обраховувати строк позовної давності.

Такі твердження апелянтів не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до статей 71, 75, 80 ЦК України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

У ст. 76 вищевказаного Кодексу та у ст. 261 ЦК України передбачено початок перебігу позовної давності, а саме, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до виконання ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порушення права позивача, як володільця майна, з боку відповідачів, в даному випадку має триваючий характер, тому постійно відкладається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця.

Таким чином підстави для висновку про те, що перебіг позовної давності в конкретному випадку почався в грудні 2003 року відсутні.

Доводи апелянтів про те, що вони на законних підставах вселилися та проживають у гуртожитку є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 127 ЖК України і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 1986 р., №208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студенів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч. 1 п. 10 Примірного положення єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом із ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

У зв'язку з цим ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК України щодо підстав виселення без надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією в трудових відносинах. Закріплені в цих статтях закону гарантії не може бути застосовано при вирішенні спору про виселення із гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах (постанова ВСУ від 19.12.2011 року у справі № 6-71цс11).

Як встановлено судом, що також не заперечувалося в суді сторонами, вселення в спірні приміщення гуртожитку ОСОБА_2 з членами сім'ї відбулося за відсутності спеціального ордеру на вселення та рішення про надання жилого приміщення в гуртожитку, з 2001 року і до цього часу жоден з відповідачів не перебував у трудових відносинах з ВПУ №25, тому вони підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

З апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1515 грн. 80 коп., сплату якого було відстрочено ухвалою судді апеляційного суду від 25.07.2017 року.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід держави по 378 грн. 95 коп. судового збору з кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 43,44