АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1631/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 24 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Одеського державного університету внутрішніх справ - ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_7 про відшкодування витрат за період навчання.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 грудня 2016 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування витрат за період навчання.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до наказу від 08 серпня 2011 року № 136 о/с ОСОБА_7 був зарахований до Одеського університету внутрішніх справ та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

05 вересня 2011 року сторони уклали договір про підготовку фахівця в ОДУВС, за умовами якого відповідач був зобовязаний після закінчення учбового закладу відпрацювати в органах внутрішніх справ протягом трьох років.

ОСОБА_7 закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для проходження служби до УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до наказу УМВС України в Черкаській області від 21 серпня 2015 року № 227 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» - за власним бажанням.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_7 не виконав умови договору, зокрема п. 2.3.5, а також порушив п. 3 договору, в якому передбачені підстави для відшкодування витрат на підготовку, а саме відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на користь учбового закладу в рахунок відшкодування витрат за період навчання грошові кошти в розмірі 38 730 грн. 92 коп., та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року позов Одеського державного університету внутрішніх справ залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник Одеського університету внутрішніх справ ОСОБА_6 просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позову Одеського державного університету внутрішніх справ про відшкодування витрат за період навчання, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність визначених договором про підготовку фахівця, у пункті 3, зокрема п. 3.2, підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, оскільки відповідач не відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, а продовжив свою службу в іншому підрозділі Міністерства внутрішніх справ України у Національній поліції України, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на неповному зясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ОДУВС № 136о/с від 08 серпня 2011 року ОСОБА_7 був зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ (а.с. 24 на звороті).

05 вересня 2011 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ в особі ректора генерала-майора ОСОБА_8, з одного боку, Управління МВС України в Черкаській області в особі начальника генерала-майора міліції ОСОБА_9, з другого боку, та ОСОБА_7 був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 6-7).

Вказаний договір був погоджений між сторонами, відповідач надав свою згоду з його умовами, що підтверджується його підписом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_7 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався, після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (п.п. 2.3.5),

Крім того, договором передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.п. 2.3.6).

Відповідно до умов договору відповідач у період навчання, перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України (п.п. 2.1.).

Відповідно до п. 3.2 договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, відповідачу ОСОБА_7, особисто було відомо про необхідність відпрацювати не менше трьох років після закінчення навчального закладу в ОВС та можливі наслідки у разі не дотримання зазначеного зобов'язання.

ОСОБА_7 закінчив Одеський державний університет внутрішніх справ за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» ОКР бакалавр та наказом ОДУВС № 86 о/с від 21 червня 2014 року відряджений до УМВС України в Черкаській області, що підтверджується записом в послужному списку (а.с. 24 на звороті).

12 серпня 2015 року ОСОБА_7 було подано рапорт про звільнення за власним бажанням в звязку з низькою заробітною платою, яка не задовольняє його та ненормованим робочим днем (а.с.19).

Наказом УМВС України в Черкаській області № 227 о/с від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_7 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 64 «Ж» (за власним бажанням) (а.с. 22).

Правовідносини, що виникли між сторонами після укладення договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 05 вересня 2011 року, регламентувалися нормами законодавства, яке було чинним на час їх виникнення.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідач в обгрунтованні своїх заперечень, зазначає, що у звязку з психологічним тиском зі сторони колишнього керівництва УМВС в Черкаській області та тяжкими сімейними обставинами змушений дійсно був звільнитися з органів внутрішніх справ. Проте, з 21 грудня 2015 року ОСОБА_7 проходив службу в Національній поліції в Черкаській області та наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23 травня 2016 року № 73 о/с звільнений в запас за п. 4 ст. 77 (у звязку із скороченням штатів) Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 47,48).

Як вбачається з матеріалів справи, бажання звільнитися відповідача зі служби в органах внутрішніх справ, що було реалізовано останнім, підтверджується подання рапорту на звільнення від 12 серпня 2015 року (а.с. 19).

Крім того, під час проведення службового розслідування за фактом поданого рапорту на звільнення ОСОБА_7 було встановлено, що відповідач має намір звільнитися з органів внутрішніх справ за власним бажанням у звязку з незадовільною заробітною платою, та ненормованим робочим днем (а.с. 21).

Отже, умовами договору п6редбачена можливість відповідача звільнитися раніше встановленого строку, але за умови відшкодування витрат на його навчання у вищому навчальному закладі.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 7.4 та 7.5 договору від 05 вересня 2011 року передбачено, що даний договір діє до 01 серпня 2017 року (протягом трирічного періоду після закінчення університету). ОСОБА_7, в порушення вимог законодавства, та умов договору, не виконав умови в частині відпрацювання за направлення після закінчення ВНЗ протягом трирічного терміну.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що відповідач достроково не розривав договір про підготовку фахівця, єдиною підставою для відшкодування витрат на навчання є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Проте, ОСОБА_7 після звільнення з органів внутрішніх справ у запас, 21 грудня 2015 року поступив на службу в органи Національної поліції.

Оскільки, пунктами 8, 9, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону N 580-VIII «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення відповідача зі служби за власним бажанням є відмовою від подальшого проходження ним служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову по суті, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_7 згідно п.п. 2.3.6 та п. 3 договору зобовязався відшкодувати вищому навчальному закладі МВС України витрати понесені на його навчання, за умови звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням до збігу трирічного строку служби. Звільнившись у 2015 році за пунктом 64 «ж» Положення про походження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, витрати не відшкодував.

Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; сплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати на навчання, стягнення даних сум відбувається у судовому порядку.

Отже, враховуючи, що звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням, витрати навчальному закладу відповідач не відшкодував, ці витрати підлягають відшкодуванню у примусовому порядку за рішенням суду.

Такий же порядок по відшкодуванню випускником витрат, понесених на навчання, яке проходить за державним замовленням, узгоджується також з п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» у разі звільнення з роботи за власним бажанням протягом 3 років після закінчення навчання.

Пунктом 2.3 наказу МВС України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, повязаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу навчального закладу.

Отже, витрати на утримання курсанта, підтверджуються доказами, а саме довідкою про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_7О.(а.с. 18), особовим рахунком працівника ОСОБА_7 за 2013 року (а.с. 8-9), особовим рахунком працівника за перше півріччя 2014 року (а.с. 10), розгорнутим розрахунком-довідкою витрат на продовольче забезпечення курсанта ОДУВС ОСОБА_7 за період з 08 серпня 2011 року по 21 червня 2014 року (а.с. 11), розрахунком комунальних послуг за період з 08 серпня 2011 року по 21 червня 2014 року курсанта ОДВС ОСОБА_7 (а.с. 12-17), розраховані відповідно до визначених норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи надано належні та вмотивовані докази, які дають підстави для задоволення позову.

За таких обставин, колегія судді апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно зясував та перевірив всі фактичні обставини справи, неправильно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті та дав їм неналежну правову оцінку, неправильно визначивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1 378,00 грн. (а.с.1) та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 551,80 грн. (а.с. 86).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Одеського державного університету внутрішніх справ - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати на навчання в сумі 37 352,92 грн. (тридцять сім тисяч триста пятдесят дві гривні девяносто дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати зі сплати судового збору в сумі 2 929,80 грн.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :