Справа № 369/863/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/3567/17 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 26 25.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Приходька К.П.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 19.01.2015 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, який було оформлено у вигляді розписки.

Відповідно до умов договору позики, позивач дав у борг, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійок. Підставою для отримання в борг зазначених грошових коштів слугувало те, що ОСОБА_3 мав на меті придбати для своєї сім'ї нове житло та фінансово підтримати сімейний бізнес, яким займалась його дружина.

Після отримання грошових коштів у борг, ОСОБА_3 зник, на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем реєстрації у своїх батьків не проживав.

Позивач звернувся до дружини боржника, ОСОБА_4 з вимогою повернути отримані ними, в інтересах сім'ї, грошові кошти, однак, ОСОБА_4 зазначила про те, що з 11.09.2015 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва шлюб між ними було розірвано, а відтак, вона не вважає, що повинна повертати будь-які кошти, що були отримані в борг її чоловіком, навіть якщо це отримувалось в інтересах сім'ї.

Кошти, які були отримані ОСОБА_3 19.01.2015 року за договором позики, який було оформлено у вигляді розписки, ним отримувались в інтересах сім'ї, для покращення житлових умов та підтримки сімейного бізнесу, а відтак, підлягають солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів США) 00 центів, що станом на 25.01.2016 року становить 1 983 200,00 один мільйон дев'ятсот вісімдесят три тисячі двісті гривень ) 00 копійок та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійок, а разом 2 383 200,00 (два мільйони триста вісімдесят три тисячі двісті гривень) 00 копійок. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 045,00 (три тисячі сорок п'ять гривень) 00 копійок судового збору. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 045,00 (три тисячі сорок п'ять гривень) 00 копійок судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2014 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого позивач надавав відповідачу грошові кошти на умовах повернення в розмірі 80 000,00 Доларів США та 400 000,00гривень.

Оригінал розписки на підтвердження отримання грошових коштів 23.11.2014 року ОСОБА_3 втратив.

19.01.2015 року ОСОБА_3повідомив ОСОБА_2, що грошові кошти, які він попередньо позичив, вкрали невідомі особи, та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення крадіжки. У зв'язку із крадіжкою коштів, ОСОБА_3 попросив позивача відтермінувати строк повернення позичених коштів та написав нову розписку.

З тексту розписки, складеної від імені ОСОБА_3 вбачається, що 19.01.2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 80 000,00 доларів США та 400 000,00 гривень. В зв»язку з тим, що грошові кошти у ОСОБА_3 були викрадені, ОСОБА_3 зобов»язався повернути грошові кошти частинами. У випадку благополучного закінчення слідства ОСОБА_3 зобов»язався повернути їх в повній сумі.

З огляду на зміст наведеного запису, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при укладенні між сторонами 19.01.2015 р. договору позики на суму 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійки., були враховані зобов'язання сторін, які витікали із договору позики від 23.11.2014 р. на ту ж саму суму.

Судом встановлено, що на підтвердження одержання ОСОБА_3 суми коштів в розмірі 80 000,00 доларів США та 400 000,00 гривень, та на підтвердження передачі цією суми відповідачу відсутня розписка, але з іншої розписки, написаної позивачем 19.01.2015 року випливає, що він отримав ці кошти.

Додана на підтвердження укладення договору позики та його умов розписка відповідача від 19.01.2015 року про зобов'язання повернути грошові кошти не є письмовим документом, який засвідчує, що відповідач, який його написав, отримав гроші і бере на себе певні зобов'язання щодо них. Розписка не посвідчує факту передання відповідачу позивачем визначеної грошової суми, факту отримання ним певної грошової суми в борг і дати її отримання, тобто 19.01.2015 року.

При цьому суд прийняв як доведені доводи представників відповідача не як безпосереднє підтвердження неодержання коштів за розпискою, а як підтвердження наявності повідомлених сторонами та їх представника обставин, встановлення яких у своїй сукупності вказує на дійсну безгрошовість розписки, станом на дату її підписання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності розписки від 23.11.2014 року не можливо визначити умови передачі та повернення коштів, що були обумовлені сторонами, а поясненнями сторін їх достовірність не підтверджується.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику».

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.ст.610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених - згідно змісту зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

Встановлено, що 23 листопада 2014 року ОСОБА_3 взяв у позивача в борг 80 000,00 доларів США та 400 000,00 гривень. Ця обставина визнана сторонами, підтверджується розпискою від 19.01.2015 року, яка є безгрошовою, але підтверджує те, що саме ці гроші узяті в борг 23.11.2004 року з метою їх повернення та в силу ст. 60 ЦПК України ці обставини звільняються від доказування.

Також встановлено, що у даних правовідносинах між сторонами не було визначено дати повернення грошей і ця обставина також ними визнана

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції неправильно застосував норми законодавства, не звернувши уваги на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, що передбачає якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вимагав у боржника повернення грошей у листах від 02.12.2015 року (отриманим боржником 08.12.2015 року) та від 10.12.2015 року, але у встановлений законом строк гроші відповідачем гроші не повернуті.

Таким чином коли строк виконання зобов'язання настав, а боржник його не виконує, заборгованість має бути стягнута в судовому порядку, проте не солідарно.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 С України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він дії за згодою другого подружжя. Разом з тим, для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Проте такі доводи позивача про отримання грошей в борг в інтересах сім'ї не підтверджено, оскільки ні належних, ні допустимих доказів тим обставинам, що ОСОБА_4 надавала свою згоду на отримання грошей в борг в інтересах сім'ї у справі не має.

Крім цього і використані в інтересах сім'ї гроші бути не могли, оскільки були викрадені.

Таким чином в цій частині у встановленому законодавством порядку позов недоведений і гроші мають бути стягнуті лише з ОСОБА_3

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, гроші брались з метою їх використання на ринку валютних операцій у зв'язку з чим правовідносини носять інший характер, проте ці доводи на характер встановлених судом правовідносин не впливають.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 80 000 доларів США, що станом на 25 липня 2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно - 2065600 грн. та 400 000 грн., а всього - 2 465 600 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 14469 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді