233 № 233/3100/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Сухоставець Т.А.,

особи, які брали участь у справі:

заявник ОСОБА_1,

заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 13 січня 2015 року в м. Макіївка Донецької області, Україна. В заяві вказано, що в неї відсутня можливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, оскільки смерть відбулась на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, померла не є родичем заявника, проте встановлення вказаного факту необхідне їй для оформлення спадкових прав, а також отримання допомоги на поховання. З метою державної реєстрації смерті особи, просила суд встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 13 січня 2015 року у місті Макіївка, Донецька область, Україна.

У судове засідання заявник не зявився, надавши заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Представник заінтересованої особи Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява заінтересованої особи з проханням розглянути справу за її відсутності.

Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Судом встановлено, що згідно відомостей паспорту громадянина України, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Макіївка області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №27/0/38-14 розгляд справ, підсудних Червоногвардійському районному суду м. Макіївки, здійснюється Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області.

13 січня 2015 року у місті Макіївка Червоногвардійський район Донецької області у віці 84 років померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка села Станове Понировського району Курської області, на підтвердження чого до заяви долучена копія довідки, видана Макіївським відділенням Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи № 794 від 14.01.2015 р. про причину смерті ОСОБА_2 набряк головного мозку неясної етіології. Також до заяви було долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, видане 05 лютого 2015 року Червоногвардійським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2, видані установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків.

Згідно відомостей паспорту громадянина України, ОСОБА_2 на час смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заявник не є родичем померлої ОСОБА_2 Заявником були долучені до матеріалів справи наступні документи: копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО № 340503, відповідно до якої заявник розірвала шлюб з ОСОБА_3 07 березня 2003 року; копію довідки № 58/09.5-91 від 05.02.2015 р., виданої Червоногвардійським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідно до якої ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 27.09.2012 року, виданого 28 вересня 2012 року відділом ДРАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Разом з тим, заявником долучені до матеріалів справи копії посвідчень №4062 від 28.09.2012 року та №93 від 14.01.2015 року, виданих спеціалізованим комунальним підприємством «Благоустрій» ОСОБА_1 про здійснення поховання померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на міському кладовище «Лісне».

Документом № 1480/15.21-28 від 20 червня 2017 року Покровським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з причини предявлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка померла 13 січня 2015 року у місті Макіївка Донецької області, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане державним органом України та в подальшому отримати допомогу на поховання.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити про встановлення факту смерті особи.

Встановити факт смерті 13 січня 2015 року у віці 84 роки у Червоногвардійському районі міста Макіївка Донецька область, Україна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстроване місце проживання якої Донецька область, місто Макіївка, Червоногвардійський район, селище Свердлова, АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя