Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/1264/17Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Пр. № 22-ц/778/3232/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/2 частини до 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що з 03.10.1998 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року шлюб між ними розірвано.

Зазначав, що від шлюбу вони мають трьох дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

04.07.2015 року у нього та ОСОБА_5 народилась дочка ОСОБА_9.

Рішенням Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 01.02.2016 року з нього на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на утримання ОСОБА_5 до досягнення дитиною віку трьох років .

На виконанні у Шевченківському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, в процесі якого у нього за заявою відповідача був вилучений автомобіль для подальшої реалізації, іншого власного майна відповідач не має.

28.12.2016 року він потрапив у ДТП, що спричинило необхідність його лікування за власний кошт.

Вказує, що крім неповнолітніх дітей від першого шлюбу, він має ще одну дитину, на користь якої сплачує аліменти та кошти на утримання її матері, яка не працює, відповідач є більш заможною, отримує заробітну плату та допомогу від держави як багатодітна матір, а він потребує продовження лікування .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року (а.с. 55-59) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с.62-64) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 77), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 79).

У судове засідання 16 листопада 2017 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України належним чином про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 81-86) всі особи, які беруть участь у справі, не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 3, 10,11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218,294 ЦПК України, ст. ст. 192,182 СК України та виходив із відсутності підстав для зменшення раніше визначеного за рішенням суду розміру аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Має місце неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважав встановленими; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що в період з 03.10.1998 року сторони у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року (а.с. 6, 11).

Від шлюбу сторони у цій справі мають трьох дітей (а.с. 7-9), з яких на час розгляду цієї справи двоє ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, - неповнолітні, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, - повнолітній.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття (виконавчий лист, копія а.с. 12).

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження, позивач з серпня 2014 р. аліменти сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, обовязки батька щодо утримання неповнолітніх дітей виконує несумлінно, має заборгованість станом на березень 2017 р. у розмірі 43483,45 грн. (а.с. 46).

За змістом ст. 192 СК України в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану,погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, являються: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Однак, суд першої інстанції у цій справі дійшов помилкового висновку у цій справі про те, що після ухвалення вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання трьох дітей аліментів не виникло обставин, передбачених ст. 192 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі (22 червня 2017 року).

Оскільки, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Так, позивач ОСОБА_2 зазначав та судом встановлено, що після ухвалення вищезазначеного рішення судом у 2014 році про стягнення аліментів з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання трьох дітей змінився сімейний та майновий стан платника аліментів ОСОБА_2, а саме: у нього народилась 04.07.2015 року ще одна дочка ОСОБА_10 від жінки ОСОБА_5, з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах, та на користь цієї жінки з нього за рішенням Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 01.02.2016 року (а.с.13-14) стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання самої жінки ОСОБА_5, з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 13.01.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку 04.07.2018 року.

Рішення Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 01.02.2016 року (а.с.13-14) набрало законної сили 12.02.2016 року, а тому обставини, встановлені цим рішенням в іншій справі відносно платника аліментів ОСОБА_2, не підлягають доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Суд першої інстанції, встановивши вищезазначені обставини, мав змінити розмір аліментів на користь відповідача ОСОБА_4 з позивача ОСОБА_2, стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року у справі ЄУН 336/6707/14-ц на утримання дітей з 1/2 частини від усіх видів його заробітку ОСОБА_2, шляхом зменшення останнього до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) ОСОБА_2 (розрахунок: 1/6 частина на неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, +1/6 частина на неповнолітню ОСОБА_6, 05.03.2007 р.н.).

Крім того, ст. 182 ч. 2 СК України визначений мінімальний розмір аліментів на дитину, якій до 08 липня 2017 року складав не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а з 08 липня 2017 року, у звязку із внесенням Законом № 2037-МІІІ від 17.05.2017 року відповідних змін у дану статтю, став становити: не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

В силу вимог ст. 2 ч. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час …вирішення справи.

За таких обставин, при вирішенні цієї справи апеляційним судом по суті шляхом постановлення нового рішення у цій справі станом на 16 листопада 2017 року апеляційний суд має враховувати ці зміни, керуватись тим матеріальним законом, якій існував як на час виникнення відносин сторін, на момент розгляду цієї справи судом першої інстанції, так й законом, якій є чинним на час перегляду цієї справи, оскільки вищезазначені відносини сторін з приводу сплати аліментів з позивача на користь відповідача з приводу сплати аліментів продовжують існувати досі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Крім того, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

Крім того, встановлено, що з 30.03.2017 року третя дитина, на яку стягувались аліменти на підставі вищезазначеного рішення суду 2014 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, набув повноліття.

Тобто, з 30.03.2017 року також частково відпали обставини, які були підставою для стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_4 аліментів з усіх видів заробітку ОСОБА_2 саме у розмірі ? його частини, а саме: неповнолітніх дітей відповідачки стало «два» замість «три».

Так, за змістом чинної станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом ст. 183 ч. 5 ЦПК України той із батьків…, разом із яким проживає дитина, має право звернутися до суду ….про стягнення аліментів у розмірі на 1 (одну) дитину ? (однієї четверті), на 2 (двох) дітей 1/3 (однієї третини), на трьох і більше дітей ? (половини заробітку (доходу) платника аліментів…

Помилковими при вище встановлених фактичних обставинах цієї справи є посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій справі на те, що при утворенні нової сім'ї та народженні дитини позивач ОСОБА_2 був обізнаний про обовязок до повнолітня утримувати дітей від першого шлюбу, розраховувати на свої доходи, приймати таке рішення свідомо, тому наслідки прийняття ним рішення про зміну сімейного стану не можуть бути покладені на дітей від першого шлюбу та підставою для погіршення їх рівня життя.

Разом із тим, решта обставин, на які посилався позивач ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову у цій справі для зменшення раніше визначеного за рішенням суду від 24.10.2014 року розміру аліментів на утримання дітей на користь відповідача ОСОБА_4 (тимчасове погіршення стану здоровя працездатного платника аліментів, витрати у звязку із цим на лікування; потрапляння платника аліментів у дорожньо-транспортну пригоду та лікування у звязку із цим, більш задовільне майнове положення стягувача аліментів ОСОБА_4 через отримання останньою у власність 10.04.2015 р року земельної ділянки площею 0,069 га у садівничому товаристві "Монтажник-2" тощо), не можуть бути підставами для зменшення аліментів за рішенням суду від 24.10.2014 року, передбаченими ст. 192 СК України.

Так, отримання відповідачкою у 2015 році у власність земельної ділянки ще не свідчить, що остання почала отримувати дохід від цієї земельної ділянки у вигляді орендної плати тощо.

Належні та допустимі докази того, що після рішення суду 2014 року у відповідача ОСОБА_4 покращився майновий стан, вона стала отримувати більше доходу у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, доцільним при вищевикладених обставинах є зменшення розміру аліментів у вищезазначений судом спосіб не з дати подачі вищезазначеного позову позивачем ОСОБА_2 до суду 03 березня 2017 року (а.с.3), а саме з 30 березня 2017 року, тобто набуття повноліття сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

Разом із зменшенням розміру аліментів, раніше визначених за рішенням суду 2014 року, суд у цій справі мав би також відкликати із виконавчої служби виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення (а.с.12).

Оскільки, на виконання рішення суду у цій справі судом першої інстанції буде виданий виконавчий лист.

Проте, відкликання із виконавчої служби виконавчого листа, виданого на підставі рішення від 24.10.2014 рокуу (а.с.12) на теперішній час є неможливим, оскільки встановлено, що за цим виконавчим листом (а.с.12) позивач ОСОБА_2 ще має заборгованість по аліментам перед відповідачем ОСОБА_4 (довідка а.с.46).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

За таких обставин, доводи позивача в особі його представника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити частково; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у цій справі скасувати; ухвалити нове рішення; позов ОСОБА_2 задовольнити частково; розмір аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року у справі ЄУН 336/6707/14-ц на утримання неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів ОСОБА_2, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, починаючи з моменту подання позову - з 28 серпня 2014 року, слід змінити шляхом зменшення останнього до 1/3 частини; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року по 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття - в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно; в решті позову позивача слід відмовити за його необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розмір аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року у справі ЄУН 336/6707/14-ц на утримання неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів ОСОБА_2, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, починаючи з моменту подання позову - з 28 серпня 2014 року, змінити шляхом зменшення останнього до 1/3 частини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року по 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття - в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно.

В решті позову відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_11ОСОБА_12