Справа № 629/2943/17
Номер провадження 2/629/1444/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником 3/4 частин квартири, розташованої за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6. Іншим співвласником вищевказаної квартири в розмірі 1/4 частини є ОСОБА_2. Крім них в даній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, хоча в вищевказаній квартирі з 2012 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ремонтом не займається. Вибуваючи з квартири відповідач ніяких претензій щодо житла не заявляла, але самостійно знятися з реєстрації не бажає. В звязку з чим просять усунути перешкоди у здійсненні ними права користування їх власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6.

Позивачі в судове засідання не зявилися, але надали суду заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили при постановленні рішення врахувати письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в яких вони зазначили, що відповідач по справі в квартирі, розташованій за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6 не проживає, останній раз її бачили на похоронах бабусі у жовтні 2012 року, більш вона в вищевказаній квартирі не появлялася, в м. Лозова вони її не зустрічали.

Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує та зазначила, що вона дійсно тривалий час, а саме на протязі багатьох років в спірній квартирі не проживає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 набула право власності на 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6. Іншим співвласником даної квартири є позивач ОСОБА_2, якій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_7 належить 1/4 частина вищевказаної квартири.

В даній квартирі зареєстрована відповідач по даній справі.

З 2012 року відповідач в спірній квартирі не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час.

Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала.

Відповідач в квартиру не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконують позивачі по справі.

Позивачі, як власники квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладали, ніяких обовязків перед нею не мають.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.

Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо.

Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивачів щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує.

Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут, частина перша ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені Главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.

Факт не проживання відповідача по справі в квартирі № 6, будинку 9 на 2 мікрорайоні в м. Лозова, Харківської області з 2012 року вбачається з пояснень, складених сусідами з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час в вищевказаній квартирі, а саме на протязі останніх пяти років не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, повязані з утриманням квартири.

Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні квартирою, яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 9, кв. 6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Смірнова