Справа № 369/8107/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3993/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Суханової Є.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання рішення та державного акту недійсними, зобовязання вчинити дії шляхом знесення гаражу,

у с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0724 га по вул. Леніна, 76 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Згідно рішення суду на її земельній ділянці був встановлений безоплатний сервітут на право проходу та проїзду до домоволодіння № 78 частиною земельної ділянки площею 109,47 кв. м. Ухвалення такого рішення стало можливим через порушення вимог земельного законодавства на території Горенської сільської ради, а саме її сусіду ОСОБА_3 на підставі рішення від 17 вересня 2002 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1267 га, в тому числі земельну ділянку загального користування, по якій проходить проїзд до домоволодіння № 78. Крім того, на землях загального користування частини проїзду ОСОБА_3 побудував гараж. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають вирішити питання усунення порушень її прав та вимог земельного законодавства, позивач просила суд визнати недійсним рішення Горенської сільської ради від 17 вересня 2002 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1267 га по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 019472, виданий на підставі цього рішення, виключивши його з реєстру державних актів; зобовязати ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки спільного користування, що використовується для проходу та проїзду до її земельної ділянки, що існував до порушених прав шляхом знесення будівлі гаражу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 11 липня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки площею 0,077 га, які знаходяться по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до п. 1 договору дарування, вказаний житловий будинок під літ. «А» деревяний, обкладений цеглою, житловою площею 85,0 кв. м, сарай «Б», гараж «В» та огорожа № 1-3 розташовані на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

3 червня 2003 року ОСОБА_3 отримав державний акт серії Р2 № 019472 на право приватної власності на землю площею 0,1267 га, по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 0,0497 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,0770 га.

Вказаний державний акт видано відповідачу на підставі рішення Горенської сільської ради від 17 вересня 2002 року та договору дарування від 11 липня 2001 року.

Рішенням Горенської сільської ради від 27 лютого 2004 року було затверджено технічну документацію та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0724 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по вул. Леніна, 76 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області.

Встановлено, що між власниками суміжних земельних ділянок № № 76, 78, 80 по вул. Леніна в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області існують суперечки щодо користування земельними ділянками та склались неприязні стосунки.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту задоволено частково. Встановлено постійний і безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду частиною земельної ділянки площею 109,47 кв. м кадастровий номер 1:01:005:0032 по вул. Леніна 76 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно варіанту № 2 (додаток № 2) висновку експерта КНДІСЕ № 11539/13-41 від 18 квітня 2014 року.

4 червня 2015 року Горенська сільська рада прийняла рішення, яким затвердила протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 24 травня 2015 року по заяві ОСОБА_2 щодо виконання нею судового рішення. При цьому у протоколі зазначено, що гараж побудований у 1986 році (не самовільно побудований) та розташований на приватній земельній ділянці ОСОБА_3 по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, що не перешкоджає в користуванні проїзду загального користування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що передача земельної ділянки у власність відповідача відбулася порушенням прав позивача, а також, що спірний гараж створює перешкоди позивачу у користуванні землями загального користування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

За ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян або у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених ЗК України.

Порядок приватизації або надання земельної ділянки у власність визначений ст. 118 ЗК України.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 153 ЗК України).

При цьому, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЗК України здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, якщо органом державної влади або місцевого самоврядування прийнято рішення (акт), яке порушує права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, таких акт слід визнавати недійсним.

Згідно висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 18369/15-41/18370/15-43/1185/16-41/1186/16-43 від 24 березня 2017 року у даній справі: відповідно до даних технічного паспорту БТІ на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Леніна, 80 від 7 травня 2001 (а. с. 49-42) будівля гаражу літ. «В» має рік побудови 1986, а отже будівля мала бути збудована та розміщена відповідно до будівельних, санітарних та пожежних норм, що діяли у той час. Але в матеріалах справи та додатково наданих документах відсутня будь-яка інформація, щодо прив'язки будівлі гаражу до меж земельної ділянки, а також на дослідження не надано дозвільну, проектну документацію, рішення та акт про прийняття до експлуатації. На момент проведення обстеження, гараж під літ. «В» по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області розміщено без належного відступу від межі, який необхідний для обслуговування будівлі (мінімальна відстань 1,0 м), та в не повній мірі виконано умову, щодо запобігання стікання атмосферних опадів з покрівлі будівлі на територію суміжної ділянки № 76 по вул. Леніна в с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області, що не відповідає вимогам п. 3.25** ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Можливість та варіанти перебудови (перенесення) гаражу під літ. «В», розташованого по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області визначаються шляхом проведення спеціальних досліджень та розроблення і погодження в установленому законом порядку відповідної проектно-технічної документації, що не відноситься до завдань судової будівельно-технічної експертизи.

В наданих на дослідження матеріалах відсутня і додатково не представлена документація із землеустрою, на підставі якої виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 019472, яким ОСОБА_3 посвідчено право власності на земельну ділянку по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Фактичні площа та межі земельної ділянки по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, яка належить на праві власності ОСОБА_3, не відповідають площі та межам цієї ділянки, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 019472, що детально зображено на малюнку 2 в дослідницькій частині висновку. Гараж під літ. "В" по вул. Леніна, 80 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, станом на момент проведення обстеження розташований в межах земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_3ІІ. на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 019472.

По факту з вулиці Леніна в с. Горенка вздовж південно-західної межі земельної ділянки, яка розташована по вул. Леніна, 76 в с. Горенка та належить ОСОБА_2, до південно-західної межі земельної ділянки, яка розташована по вул. Леніна, 80 в с. Горенка та належить ОСОБА_3, наявний проїзд, який забезпечує доступ до гаражу літ. «В».

Визначити за наявною в матеріалах справи копією генерального плану забудови с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області відповідність площі та меж земельної ділянки ОСОБА_3, зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 № 019472, не вбачається можливим, оскільки згідно листа ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДПІцивільбуд» від 16 вересня 2016 року № 468, при складанні генерального плану с. Горенка в 1973 році була використана умовна система координат, яка не містять прив'язки до Державної геодезичної мережі України. Також вказаний генеральний план не містить деталізованої інформації про межі та площу земельної ділянки по вул. Леніна, 80 та даних (прив'язок) щодо розташованих на ділянці будівель і споруд відносно меж.

Разом з тим, згідно листа ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДПІцивільбуд» від 27 серпня 2015 року № 469 (а. с. 72) зазначено, що відповідно до генерального плану забудови села Горенка Києво-Святошинського району, що було розроблено на підставі топографічної зйомки, земельна ділянка за адресою: с. Горенка по вул. Леніна № 78 вже була забудована та до неї було передбачено проїзд шириною 3 м.

В листі ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДІПцивільбуд» від 16 вересня 2016 року № 468, на викопіюванні з проекту планування та забудови села Горенка Києво-Святошинського району Київської області станом на 1999 рік між земельними ділянками по вул. Леніна, 80 та вул. Леніна, 76 в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, в тому числі вздовж південно-східної стіни гаражу під літ. «В», передбачено прохід. Даний прохід, як вбачається з наданих матеріалів, прокладено в глиб кварталу забудови до земельної ділянки № 78 по вул. Леніна.

Отже, згідно викопіювання з проекту планування та забудови с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області та листа ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДПІцивільбуд» від 16 вересня 2016 року № 468 доступ до земельної ділянки № 78 був передбачений з вул. Леніна між земельними ділянками № 80 та № 76 по вул. Леніна в с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області, в тому числі вздовж південно-східної стіни гаражу під літ. «В».

При цьому, визначити чи є передбачений доступ до земельної ділянки по вул. Леніна, № 78 з вул. Леніна між земельними ділянками № 80 та № 76 по вул. Леніна в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області проїздом не вбачається можливим, оскільки згідно листа ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УкрНДПІцивільбуд» від 27 серпня 2015 року № 469 даний доступ є проїздом, а згідно листа цього ж підприємства від 16 вересня 2016 року № 468 - проходом. Згідно листів Держсільгоспінспекції в Київській області від 10 квітня 2015 року № 02-1-09/926 (а. с. 20, 21), від 4 вересня 2015 року № 02-1-09/2204 (а. с. 66-68) та акту від 11 лютого 2015 року (а. с. 71), складеного депутатом Горенської сільської ради ОСОБА_8, збудований ОСОБА_3 гараж розташований на землях загального користування та перекриває проїзд до будинку 78 по вул. Леніна у с. Горенка.

Однак визначити межі та площу накладання земельної ділянки № 80 по вул. Леніна, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 019472, на землі проходу до земельної ділянки № 78 по вул. Леніна, не вбачається можливим, оскільки при складанні генерального плану с. Горенка в 1973 році була використана умовна система координат, яка не містять прив'язки до Державної геодезичної мережі України, а також вказаний генеральний план не містить деталізованої інформації про межі та площу земельної ділянки по вул. Леніна, 80 та даних (прив'язок) щодо розташованих на ділянці будівель і споруд відносно меж, в тому числі гаражу літ. «В».

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно установивши всі обставини справи, дійшов правильного висновку, що при розгляді даної категорії справ слід виходити з положень про право сторони щодо звернення до суду лише у звязку з порушенням її права, проте порушення прав позивача при передачі у 2002 році у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1267 га не відбулося з огляду на те, що сама ОСОБА_2 набула у власність сусідню земельну ділянку лише у 2004 році, рішення апеляційного суду про встановлення земельного сервітуту на її земельній ділянці є чинним, а відсутність спірного проїзду чи проходу не позбавляє позивача можливості користування своєю земельною ділянкою.

При цьому не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що проїзд по земельній ділянці ОСОБА_3, яким в минулому користувалися власники домоволодіння № 78, взагалі був передбачений, оскільки викопіюванням з генерального плану забудови с. Горенка та висновком вищевказаної експертизи встановлено наявність такого проїзду чи проходу як землі загального користування лише до гаражу, збудованого у 1986 році попереднім власником.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, на яку посилалася позивач як на підставу задоволення вимог про знесення будівлі гаражу, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відмовляючи в задоволенні позову у вказаній частині, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем грубо порушені будівельні норми і правила, він не здійснював будівництво гаражу, а набув його за договором дарування у складі домоволодіння. Крім того, ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що гараж створює їй значні перешкоди в користуванні та володінні житловим будинком, в освоєнні нею земельної ділянки, створення затінення, вимивання ґрунту, тощо. Знаходження гаражу на межі земельних ділянок сторін, не підтверджує автоматичного порушення прав позивача та є виключним способом захисту.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_9