Категорія 52Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Панасюка О.С., Сопруна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянтки, позивачки ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань апе-ляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі тре-

тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-

роні позивачки Служби у справах дітей Приазовської районної державної

адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 26 липня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька - ОСОБА_5. 04 травня 2012 року шлюб між подружжям рішенням Приазовського районного суду Запорізької області розірваний. З цього часу від-повідач самоусунувся, не займається вихованням доньки, не цікавиться її здо-ров'ям, має заборгованість по сплаті аліментів, взагалі не приймає ніякої участі у житті дитини. Посилаючись на Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, Закон України «Про охорону дитинства», статті 164-166 СК України, ОСОБА_2 просила суд позов задоволити ( а. с. 2-4 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено ( а. с. 121-124 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасу-вати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апелянтка посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, необгрунтованість судового рішення належними і допустимими доказами, не-повне з'ясування обставин справи ( а. с. 130-134 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представни-ка позивачки ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізував-ши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апе-ляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі ви-моги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтова-ним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що у сторін у справі від спільного проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5, яка разом з матір'ю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку бать-ків позивачки. У цьому році дівчинка закінчила перший клас Володимирівсь-кого навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». З довідок навчального закладу, ко-місії Володимирівської сільської ради Приазовського району Запорізької облас-ті вбачається, що батько до доньки не приїжджав, навчальний заклад не відвіду-вав, життям, навчанням дитини не цікавиться, не дивлячись на хворобливий стан дівчинки, її здоров'я не переймається. Служба у справах дітей Приазовсь-кої районної державної адміністрації 27 січня 2017 року надала висновок № 01-34/44 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, суд першої інстанції не погодився з доводами позивачки та її пред-ставника ОСОБА_6, критично оцінив висновок Служби у справах дітей При-азовської районної державної адміністрації Запорізької області щодо доцільнос-ті задоволення вимог матері дівчинки. Орган опіки та піклування робить вис-новки стосовно спорів, що відносяться до їхньої компетенції, на підставі відо-мостей, отриманих в результаті обстеження умов проживання дитини, обох батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихо-ванні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Аналізую-чи негативний по відношенню до відповідача висновок Служби у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, суд заува-жив, що він зроблений без достатніх правових підстав, не вмотивований належ-ним чином, не містить розгорнутого обгрунтування доцільності позбавлення батька його прав по відношенню до доньки з точки зору позитивного впливу на дитину, чи буде такий крок відповідати її найвищим інтересам.

Пославшись на Декларацію прав дитини, проголошену Генеральною Асам-блеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, статті 4-6, 164 СК України, роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами за-конодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та понов-лення батьківських прав», суд підкреслив, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовіс-них матір та батька. Враховуючи характер такого засобу впливу на батьків, йо-го не можна застосовувати тоді, коли це не викликано переконливою необхід-ністю.

Суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_4 зареєстрований і прожи-ває в АДРЕСА_1, скарг від сусідів, меш-канців будинку на нього не надходило, характеристика з місця проживання є позитивною. ФОП ОСОБА_7 у виданій відповідачу характеристиці за-значив, що ОСОБА_4 з вересня 2016 року працює слюсарем по ремонту автомобілів, зарекомендував себе з позитивної сторони.

Суд дійшов висновку, що відповідач не є антисоціальною особою, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, на наркологічному, психіат-ричному обліках у відповідних установах не перебуває. Суд не залишив поза увагою негативну характеристику ОСОБА_4, видану ФОП ОСОБА_8, оцінивши її критично з огляду на те, що надана вона суду позивачкою, не міс-тить номера та дати видачі, стосується короткого проміжку часу 2011 року без зазначення періоду роботи відповідача у цього підприємця, а позовні вимоги грунтуються на періоді, починаючи з розірвання шлюбу сторонами у справі у 2012 році.

Згідно судового рішення відповідач зобов'язаний сплачувати на користь ко-лишньої дружини аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх ви-дів заробітку ( доходу ), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Зі сплати аліментів в ОСОБА_4 має місце заборгова-ність в сумі 43990,95 гривень. Суд надав оцінку доводам ОСОБА_2 в части-ні заборгованості відповідача по сплаті аліментів, зауваживши, що вона не мо-же бути визнана цілеспрямованим, умисним ухиленням відповідача від вико-нання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої ди-тини. Крім цього, в розрахунку заборгованості не враховані суми коштів, що направлялися відповідачем на утримання доньки у добровільному порядку. В судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечив наявність у нього заборгова-ності зі сплати аліментів та запевнив суд, що вжиє всіх можливих заходів до її повного погашення.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні суду від 02 червня 2017 року, колегія суддів апеляційного суду погоджується повністю. Судове рішення у даній цивільній справі слід визнати правильним, обгрунтованим і справедливим.

Колегія суддів вважає доцільним зазначити, що з врахуванням норм статті 51 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, принципів Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, статей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», статті 164 Сімейного кодексу України суд першої ін-станції дійшов вірного висновку про відсутність достатніх, законних підстав для позбавлення відповідача у справі батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8.

Слід мати на увазі, що між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага, особлива увага в таких питаннях має приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та ваго-містю переважають над застосуванням такого крайнього заходу впливу на бать-ків, як позбавлення батьківських прав. Закон визначив вичерпний перелік під-став для позбавлення батьківських прав (частина перша статті 164 СК Украї-ни), якими можуть бути: не забрання батьками дитини з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляння ними щодо дитини батьківського піклування, ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами, якщо вони вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебраку-вання та бродяжництва, у випадку засудження батьків за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування суда-ми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та по-новлення батьківських прав», на які, зокрема, посилається апелянтка, позбав-лення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін. ), що нада-ні батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідне-ності з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема став-лення батьків до дітей.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 02 червня 2017 року, ОСОБА_9 зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків шляхом ненадання матеріальної допомоги на утримання дівчинки, не займається її вихованням, не цікавиться здоров'ям, навчанням, не проявляє про неї турботу. Апелянтка піддає сумніву направлення накладними ТОВ «Нова Пошта» речей для дитини, зазначаючи, що це ним зроблено тільки через вирі-шення судом цієї справи.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, як не можна визнати й доведеним факт ухиляння ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_8; обставини, на які посилається ОСОБА_2 як на підставу заявленого в суд позову, а саме невиконання батьком батьківсь-ких обов'язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, виняткових обста-вин для задоволення позову суду не наведено. При цьому слід зауважити, що ОСОБА_2 з дівчинкою ще до розлучення виїхала на постійне місце прожи-вання до своїх батьків у Запорізьку область, що є об'єктивною обставиною ре-альної неможливості відповідача відвідувати доньку, навчальний заклад, який вона відвідує так часто як це потрібно і необхідно.

Суд першої інстанції обгрунтовано та справедливо оцінив, проаналізував всі доводи та докази сторін у справі, дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильних висновків по заявленій позовній вимозі. Ці висновки суду першої інстанції є переконливими і достатніми в аргументації ухваленого судового рі-шення. Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять таких доводів та підстав на спростування висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні суду від 02 червня 2017 року, які б заслуговували на увагу.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно з нормами статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних ли-ше формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки Служби у справах дітей Приазовсь-кої районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення бать-ківських прав - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: