Справа № 462/2767/17
УХВАЛА

"08" серпня 2017 р. Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_1 щодо визнання незаконною і скасування постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу матеріалів виконавчого провадження та скасування постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В. від 18.02.2011р. про прийняття до виконання виконавчого провадження

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою про визнання незаконною і скасування постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу матеріалів виконавчого провадження №20092961 із Залізничного ВДВС ЛУЮ до ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області та скасування постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В. від 18.02.2011р. про прийняття до виконання виконавчого провадження №20092961. Свою скаргу мотивує тим, що 05.05.2010р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛУЮ - ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа від 09.04.2010 №22-886, виданого Залізничним районним судом м.Львова на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16.03.2010р. зі стягнення з неї на користь стягувача ТзОВ «Український промисловий банк» грошових коштів у сумі: 194364.61 гри.; - було відкрито виконавче провадження № ВП 20092961. Як вбачається з наданої 18.06.2017р. ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Інформації про виконавче провадження № ВП 20092961 дане виконавче провадження 16.02.2011 р. на підставі Постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області - ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу виконавчого провадження - було передано із Залізничного ВДВС ЛУЮ до ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області.18.02.2011р. старшим державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Р.В. на підставі вищезазначеної Постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області - ОСОБА_2 було винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.В подальшому, цей державний виконавець (ОСОБА_4В.) звернувся до Галицького районного суду м.Львова з поданням про надання дозволу на тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, яке було задоволено Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.11.2011р.Беручи до уваги, що ОСОБА_5, постійно проживає у Залізничному районі міста Львова, то про виконавче провадження № ВП 20092961 (відкрите старшим державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Р.В.) та відповідну ухвалу Галицького районного суду м.Львова, нічого не знала, а дізналась тільки при спробі перетину кордону України в 2017 році. Вважає, що постанова начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області - ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу виконавчого провадження № ВП 20092961 не грунтується, як на підставах, що прямо вказані у положеннях ст. ст. 20, 201 Закону України "Про виконавче провадження", і не відповідає тим додатковим підставам, що зазначені у п. 4.1 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.05.2004 р. № 28/5.Крім цього, як вже зазначалось, вона з цією Постановою начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області (ОСОБА_2В.), всупереч чинному законодавству, по сьогоднішній день, як і з матеріалами № ВП 20092961 і надалі є фактично не ознайомлена.В той же час, на підставі виконавчого листа від 09.04.2010 №2-886, виданого Залізничним районним судом м.Львова на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16.03.2010р. - 03.03.2012р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛУЮ -ОСОБА_6 було відкрито інше виконавче провадження № ВП 31491265, про що її було належним чином повідомлено, але про жодне інше виконавче провадження з тих самих підстав (виконавчий лист №2-886), а тим більш про обмеження її права пересування вона до останнього часу, навіть і не здогадувалась. Враховуючи те, що про порушення своїх прав та свобод вона дізналася лише 18.06.2017 року, що підтверджується супровідним Листом начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області від 16.06.2017р. про надання Інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження, просить поновити строк оскарження виконавчий дій та визнати незаконною та скасуватипостанову начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу матеріалів виконавчого провадження №20092961 із Залізничного ВДВС ЛУЮ до ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області та скасувати постанову старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В. від 18.02.2011р. про прийняття до виконання виконавчого провадження №20092961.

В судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_7 скаргу підтримав, покликаючись на мотиви такої, та просить поновити строк звернення до суду із скаргою, оскільки такий пропущений з поважних причин. Просить скаргу задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ТзОВ «Український промисловий банк», начальник ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 та старший державний виконавець ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Р.В. в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суду не повідомили, однак згідно положень ст. 386 ЦПК України їхня неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.

Від начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання, в якому просить залишити скаргу без розгляду, покликається на те, що скаржником пропущено строк на звернення до суду зі скаргою, а поважності причин пропуску цього строку не наведено.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржниці, розглянувши матеріали справи,

дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Поряд з тим, у випадку пропуску процесуального строку на звернення до суду, діють загальні норми ЦПК України.

Зі змісту ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Із матеріалів справи № 2-886/10 за позовом ТзОВ «Український промисловий банк» в особі Львівської філії ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.03.2010 року даний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 192454 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором, судовий збір у розмірі 1680 грн. 75 коп., 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду та 199 грн. 36 коп. витрат за оголошення в газеті.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.08.2012 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, та проведено заміну сторони стягувача ТзОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання виконавчого листа № 2-886/2010, виданого 09.04.2010 р. Залізничного районного суду м.Львова , про стягнення з ОСОБА_1 194364,61 грн.

Як вбачається з клопотання начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_8, на виконанні у відділі перебувало ВП №20092961 з примусового виконання виконавчого листа №2-886, виданого 09.04.2010р. Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк» 194364 грн. 61 коп. заборгованості. 06.12.2011р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки трирічний строк зберігання завершених виконачих проваджень завершився, то виконавче провадження ВП №20092961 знищене за закінченням терміну його зберігання.

13 лютого 2017 року представник скаржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на підставі поданої 02.02.2017 року заяви ОСОБА_1, під розписку ознайомився з матеріалами даної справи ( а.с. 144), що спростовує його доводи про те, що скаржниці ОСОБА_9 на день подання скарги до суду не було відомо про наявність оспорюваних постанов.

При цьому, ОСОБА_1 звернулася до суду лише 22.06.2017 року, тобто фактично через більш як чотири місяці від дати ознайомлення її представником з матеріалами справи, в якій містяться оспорювані постанови, а відтак подання скарги ОСОБА_9 відбулось з пропуском десятиденного процесуального строку, визначеного ст. 385 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого закономабо судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ч.2 ст.72 ЦПК України).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.).За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Частиною 1 ст.73ЦПК України передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до абзацу другого п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання». При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з»ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи

Наведені скаржницею ОСОБА_1 твердження в заяві про поновлення строку оскарження вищезазначених виконавчих дій, що про існування оспорюваних постанов вона дізналась лише 18.06.2017 року з наданої ВПВР ВДВС ГУЮ у Львівській області-Інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження № ВП 2009296

не знайшли підтвердження у судовому засіданні і спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, суд оцінює вказані доводи скаржниці та її представника критично,наведені ними обставини не є належними для позитивного вирішення питання про поновлення строку.

Крім цього пропущений строк є надто тривалим, значно перевищує встановлений законодавством процесуальний строк, що не може бути виправдано.

Таким чином, враховуючи наведене, доказів поважності пропуску десятиденного строку звернення до суду із скаргою ними суду не надано, а також їх не встановлено судом.

Суд окремо наголошує на тому, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Устименко проти України») поновлення процесуального строку без обєктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.73 ЦПК України питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Згідно з ч.4 ст.73 ЦПК Україниз питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про залишення скарги ОСОБА_1 щодо визнання незаконною і скасування постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу матеріалів виконавчого провадження та скасування постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В. від 18.02.2011р. про прийняття до виконання виконавчого провадження без розгляду.

Керуючись ст.72, 383,385 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 щодо визнання незаконною і скасування постанови начальника ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 10.02.2011р. про передачу матеріалів виконавчого провадження та скасування постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області Германчука Р.В. від 18.02.2011р. про прийняття до виконання виконавчого провадження - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти з днів з дня її проголошення до апеляційного суду Львівської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: