_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/8795/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою та розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ним право власності на ? частину 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м. При цьому позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачкою останнім часом не складається внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, разом вони не проживають та ведуть окреме господарство. У теперішній час сімя існує лише формально. Позивач зазначив, що в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, вони придбали 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, тобто квартира квартири належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя. Однак, Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на імя відповідачки ОСОБА_2 та, у звязку з тим, що сторони не дійшли згоди про порядок розподілу майна, він змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні 23 жовтня 2017 року, за клопотанням відповідачки, суд, на місці, ухвалив надати сторонам строк для примирення до 20 грудня 2017 року.

У судовому засіданні позивач свої збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що після закінчення строку на примирення він наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині вимог щодо розподілу квартири, в частині вимог про розірвання шлюбу просила у позові відмовити зазначивши, що позивач не розуміє що робить.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони одружені з 16 березня 1991 року, реєстрація шлюбу зроблена у Відділі ЗАГСа Саксаганського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис №227.

Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Сторони подружніх відносин не підтримують, загального господарства не ведуть. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер.

Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що збереження сімї суперечить інтересам подружжя, і шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 18 серпня 2006 року, посвідченого приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано а реєстрі за №3179. Договір купівлі-продажу буф оформлений на імя відповідачки ОСОБА_2 та право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 серпня 2017 року було також зареєстровано за ОСОБА_2 (номер запису про право власності:21831256).

Тобто, на час придбання вищезазначеної квартири сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Пленум Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст.ст. 70,71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При таких обставинах та враховуючи, що вжиті судом міри щодо примирення сторін не привели до відновлення сімї, вимоги в частині розподілу майна відповідач визнав, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,12,13,18,247,258,259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 березня 1991 року, реєстрація шлюбу зроблена у Відділі ЗАГСа Саксаганського РВК м. Кривого Рога, актовий запис №227, розірвати.

Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка - «Мунч», дружини - «Мунч».

Розділити спільне сумісне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.