У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2017 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Панченко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І.О. про стягнення грошових коштів за договором позики.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, приходжу до висновку про повернення її позивачу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з позовної заяви, місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1.

В обґрунтування підсудності даної позовної заяви Деснянському районному суду м. Києва позивач посилається на те, що даний спір виник з договірних правовідносин, в договорі зазначено місце його виконання, а саме, пунктом 7 договору позики грошових коштів від 12.04.2016 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 визначено: «Позичальник також підтверджує Позикодавцеві, що при зміні місця проживання, протягом дії цього договору позики, він зобов'язується негайно повідомити про це». Разом з тим, як зазначає позивач в своїй позовній заяві, на договір позики поширюється положення ЦК про місце виконання грошового зобов'язання, передбачені ст. 532, згідно з якою, якщо місце виконання грошового зобов'язання не встановлене в договорі, виконання проводиться за місцем проживання кредитора (позикодавця). Тому позивач вважає, що право вибору підсудності даного спору належить виключно йому, відповідно до приписів ст. 110 ЦПК України та згідно з ч. 8 ст. 110 ЦПК України, позов подається за місцем проживання позивача.

З даним твердженням позивача суд не може погодитися, оскільки чинним законодавством передбачено, що місцем виконання зобов'язання вважається місце, в якому мають бути вчинені дії боржника, яких вправі вимагати від нього кредитор.

Позивач посилається на ч. 8 ст. 110 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Пункт 7 договору позики грошових коштів, на який посилається позивач в своїй позовній заяві, не містить положень щодо місця виконання договору, а містить зобов'язання відповідача перед позивачем щодо повідомлення місця проживання, протягом дії даного договору.

Зі змісту договору позики грошових коштів вбачається, що в ньому не зазначено місце його виконання, також, договір позики не містить зазначення про те, що його виконання можливе лише в певному місці, тому, підсудність такого спору визначається ст. 109 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 107 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» - «...тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України...». Постановою Верховної ради України від 17.03.2015 № 252-VІІІ «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» «...До окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року...».

Відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України - визнані Верховною радою України тимчасово окупованими.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що на території Луганської області, діяльність державних органів влади України фактично не здійснюється.

Головою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ видано розпорядження №27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року, про визначення територіальної підсудності справ, яким визначено територіальну підсудність для забезпечення розгляду справ та кримінальних проваджень, підсудних місцевим судам Донецької і Луганської областей, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя. Зазначив, перелік судів, які підпадають під зміну територіальної підсудності.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про стягнення грошових коштів за договором позики, не підсудна Деснянському районному суду м. Києва, тому справа підлягає поверненню позивачу.

Згідно зі ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись статтями 107, 109, 110, 115, 122 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про стягнення грошових коштів за договором позики - повернути позивачу та рекомендувати звернутись до належного суду, відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України в Деснянському районі м. Києва, Головне Управління Державної казначейської служби України в м. Києві повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), суму судового збору в розмірі 6126 (шість тисяч сто двадцять шість) грн. 15 коп. згідно квитанції № 160 від 24 жовтня 2017 року. (Оригінал платіжного документу знаходиться у платника коштів).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: