Справа № 303/292/17
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.

суддів - Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю., про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року, яким йому у позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю., про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння - відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив домоволодіння під АДРЕСА_1.

Згідно п.3 договору продаж домоволодіння вчинено за ціною 146500,00 грн., які продавець ОСОБА_3 отримала від покупця ще до підписання цього договору (а.с.21-22).

Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №531.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 22.03.2013 року, а саме в частині особи покупця майна. Визнати ОСОБА_1 покупцем майна за договором купівлі-продажу домоволодіння, перевівши на нього всі права та обов'язки за цим договором, посилаючись на те, що зазначений договір в частині покупця є удаваним, оскільки відповідач ОСОБА_2 (рідний брат позивача) був лише формальним покупцем, так як обов'язки покупця виконував позивач, він же скористався правами покупця, а саме домовлявся з продавцем про істотні умови договору купівлі-продажу будинку, зокрема, про його ціну; сплатив власні кошти за вказаний будинок, які отримав від продажу квартири у Росії, але будучи громадянином Росії не міг оформити зазначений будинок на себе, який купляв для себе, та в який вселився після його придбання і проживає у ньому по теперішній час, а відповідач ОСОБА_2 відмовляється виконувати їхню домовленість щодо переоформлення на позивача зазначеного будинку, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідачі по справі уклали між собою удаваний договір купівлі-продажу домоволодіння в частині покупця, а тому просив позов задовольнити.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог, а тому дійшов висновку про відмову у позові.

Суд правильно дійшов такого висновку з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент чинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З роз'яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Враховуючи викладене, позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують, що спірний договір купівлі-продажу домоволодіння в частині особи покупця майна є удаваним.

Лише в разі встановлення цих обставин норми статті 235 та статей 203 і 655 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Оскільки позивач у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не довів і не подав суду належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний договір купівлі-продажу домоволодіння в частині особи покупця майна є удаваним, зокрема не надав суду доказів щодо сплати ним особисто власних коштів продавцю ОСОБА_3 в сумі 146500 грн., та отримання нею цих коштів за будинок, зазначений в договорі (в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази про отримання ОСОБА_3 146500 грн. від позивача ОСОБА_1 за будинок, а наявна у матеріалах справи розписка, яка міститься на а.с.23, видана чоловіком ОСОБА_3, не є належним доказом на підтвердження доводів позивача про отримання продавцем ОСОБА_3 саме від нього грошових коштів в сумі 146500 грн.), а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача відхиленню, оскільки суд першої інстанції рішення ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :