Провадження № 6/522/493/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі подання Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України.

Заявник мотивує вимоги тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 522/10816/14-ц виданий Приморським районним судом м. Одеси 24.01.2017 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 248 965,36 грн.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що у Приморському відділі державної виконавчої служби м. Одеса на виконанні знаходиться виконавчий лист № 522/10816/14-ц виданий Приморським районним судом м. Одеси 24.01.2017 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 248 965,36 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса від 09.02.2017 року відкрито виконавче провадження. 09.02.2017 року державним виконавцем на адресу боржника було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. 10.02.2017 року до відділу надійшла заява стягувача щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.02.2017 року ОСОБА_1 особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

17.02.2017року державним виконавцем було здійснено вихід на адресу мешкання боржника, однак двері в квартирі АДРЕСА_1 не відчинили, що підтверджується актом державного виконавця .

20.02.2017року ОСОБА_1 зявився на прийом до державного виконавця для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Після ознайомлення з виконавчим провадженням боржник зазначив, що відмовляється сплачувати заборгованість у розмірі 248 965,36 грн. на користь ОСОБА_2

Як вбачається із наданих суду матеріалів, боржник ухиляється від виконання виконавчого документу про стягнення коштів.

22.03.2017року державним виконавцем було здійснено вихід на адресу мешкання боржника, однак двері в квартирі АДРЕСА_1 не відчинили що підтверджується актом державного виконавця .

13.06.2017року державним виконавцем було здійснено вихід на адресу мешкання боржника, однак двері в квартирі АДРЕСА_1 не відчинили, зі слів мешканців даної будівлі, ОСОБА_1 мешкає в квартирі №341, що підтверджується актом державного виконавця.

Окрім цього, матеріалами справи встановлено, що згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області Територіального сервісного центру № 5141, за боржником не зареєстрований транспортний засіб.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, боржник неодноразово перетинав Державний кордон України.

Згідно довідки ДПІ та ПФУ боржник на обліку не перебуває.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником не зареєстровано нерухоме майно

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства є обовязковість рішення суду (ст. 129 КУ)

Згідно ст. 11 Закону України «Про судоустрій», судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність.

Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови та порядок виконання рішень суддів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходи щодо примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону України)

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

п. 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 15, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за виконавчим листом №522/10816/14ц, виданим 24.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення сторонами у справі.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_3

26.07.2017