Справа № 639/3512/17
Провадження № 2/639/1641/17
23 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
ПАТ Банк «ТРАСТ» через свого представника ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованостіза кредитною угодою № 673 від 29.09.2008 у розмірі 2351395,01 грн.
15.11.2010 укладено Додаткову угоду № 1, а 26.09.2014 Додаткову угоду № 2, якими пролонговано термін дії Кредитної Угоди № 673 від 29.09.2008.
15.11.2010 укладено Додатковий договір № 1, а 26.09.2014 Додатковий договір № 2, якими збільшено строк кредиту, крім того відсоткова ставка за кредитом відповідно до умов Договору , починаючи з 30.09.2014 до 11.09.2015 встановлюється в розмірі 0,01%, а починаючи з 12.09.2015 до закінчення строку дії кредитного договору встановлюється відсоткова ставка в розмірі 19,5% річних.
В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1, між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки № 673-П-03, № 673-П-01 та № 673-П-02 від 29.09.2008, відповідно до яких ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є поручителями перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та солідарними боржниками у разі порушення боржником зобов'язань забезпечених порукою.
Крім того, 15.11.2010 укладено Додатковий договір № 1, а 26.09.2014 Додатковий договір № 2 до договорів поруки.
Однак, відповідачем не виконано умови Кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість, яка за офіційним курсом НБУ станом на 12.05.2017 становить 2351395,01 грн, з яких: 399760,30 грн заборгованість за кредитом; 124104,71 грн заборгованість за відсотками; 1827530,01 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту.
Позивачем направлено письмові вимоги на адресу відповідачів щодо погашення заборгованості, проте вони залишилися без відповіді.
У звязку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Представник позивача ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, в якій в разі неявки в судове засідання відповідачів, Банк не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача в заочному порядку, позовні вимоги підтримуються в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялися про час і місце розгляду справи, однак судові повістки від відповідачів повернулися неодноразово до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.
В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1, між Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договори поруки № 673-П-03, № 673-П-01 та № 673-П-02 від 29.09.2008, відповідно до яких ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є поручителями перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та солідарними боржниками у разі порушення боржником зобов'язань забезпечених порукою(а.с. 25, 29, 33).
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Крім того, судом встановлено, що додатковою угодою № 1 від 15 листопада 2010 року до Кредитної угоди № 673 від 29.09.2008 змінено строк повернення кредиту, який становить 72 місяці з дати укладення цієї Угоди (а.с. 12).
Додатковою угодою № 2 від 26 вересня 2014 року до Кредитної угоди № 673 від 29.09.2008 змінено строк повернення кредиту, який становить 96 місяців з дати укладення цієї Угоди (а.с. 13).
15 листопада 2010 року в порядку реструктуризації кредитних зобовязань позичальника між Банком та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1 про внесення змін до договору про надання траншу № S021.0005987.673 від 29.09.2008, згідно умов якого продовжено термін дії Договору про надання траншу до 24.09.2014 (а.с. 19-22).
Позивач та ОСОБА_1 26.09.2014 уклали Додатковий договір № 2 про внесення змін до договору про надання траншу № S021.0005987.673 від 29.09.2008, відповідно до якого сторони прийшли до згоди збільшити строк кредиту та встановити датою повернення кредиту 26.09.2016, крім того відсоткова ставка за кредитом відповідно до умов Договору починаючи з 30.09.2014 до 11.09.2015 встановлюється в розмірі 0,01%, а починаючи з 12.09.2015 до закінчення строку дії кредитного договору встановлюється відсоткова ставка в розмірі 19,5% річних (а.с. 23).
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.
Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.
У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.
Зазначені зміни до кредитного договору призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів, оскільки встановлено нові умови щодо повернення кредиту, тобто змінено зобовязання, забезпечене порукою. Вказані зміни відбулися за згодою останніх, що підтверджується відповідними Додатковими договорами № 1 та № 2 про внесення змін до Договорів поруки №№ 673-П-03, 673-П-01, 673-П-02 від 29.09.2008 (а.с. 26-27, 28, 30-31, 32, 34-35, 36).
Проте, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № S021.0005987 від 29.09.2008, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту та відсотки за користування кредитом, у звязку з чим виникла заборгованість, яка за офіційним курсом НБУ станом на 12.05.2017 становить 2351395,01 грн, з яких: 399760,30 грн заборгованість за кредитом; 124104,71 грн заборгованість за відсотками; 1827530,01 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту (а.с. 56-58).
Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
На виконання умов Договору позивачем на адресу відповідачів направлено вимоги про досудове врегулювання спору від 11.05.2017 та 15.05.2017 (а.с. 52, 53, 54, 55).
Однак відповідей на адресу Банку не надходило, порушення на сьогодні відповідачами не усунуто.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Статті 525, 526 ЦК України передбачають, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Крім того, на підставі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Проте, згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за явності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.
Пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що її сума більше, ніж в п'ять з половиною разів перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності та, на думку суду, є необґрунтовано суворою цивільною санкцією.
Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 399760,30 грн., що дорівнює заборгованості за кредитом.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом України.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, заперечень щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" та доказів, які б спростовували доводи позивача, що є їх обов'язком відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, суду не надали.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у загальному розмірі 923625 грн. 31 коп., судового збору у розмірі по 3463,60 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 546, 551, 553, 559, 610, 611, 624, 625, 628, 629, 651, 654, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк