г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1648/17
Номер провадження 2-о/213/48/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренко О.М.

при секретарі Ладухіної І.С.,

за участю представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Третя криворізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3, яка в ході розгляду справи надала документи, які підтверджують зміну нею прізвища на «Дуплик», звернулася до суду з вищезазначеною заявою та просить встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_4, який помер 07.11.2010 року, з 2004 року до дня смерті останнього, а саме по 07 листопада 2010 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Заінтересована особа Третя криворізька державна нотаріальна конторапро день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, в установленому законом порядку, але в судове засідання представник не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника /а.с.22, 51/.

Належним чином повідомлена заявниця в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника адвоката ОСОБА_1 /а.с.27/.

Представник заявника адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені ОСОБА_2 вимоги підтримала, суду пояснила, що 07 листопада 2010 року помер ОСОБА_5, який мешкав без реєстрації шлюбу з бабою заявника ОСОБА_6, яка померла 03 квітня 1999 року, в квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська (на цей час Гетьманська), 74 кв. 462, яка після його смерті залишилася, як спадщина. Померлий не був рідним дідом заявниці, але вона вважала його рідною людиною, оскільки за життя бабусі вона, як внучка проживала з ними однією сімєю, спілкувалася з ним, він її виховував, оскільки свого батька заявниця не памятає, а мати її - ОСОБА_7 померла, коли їй було чотири роки. Після смерті бабусі ОСОБА_3 продовжувала мешкати зі спадкодавцем в квартирі АДРЕСА_1, оскільки він був самотньою людиною, а заявниця навчалася в інституті, який розташований ближче до квартири діда, ніж до адреси, де вона мала місце реєстрації. Коли ОСОБА_5 помер, заявниця здійснювала його поховання. Оскільки вона проживала разом зі спадкодавцем до дня його смерті, вважає себе спадкоємицею. Тому, за умови, що інших спадкоємців після смерті діда немає, ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому спадкодавцю, але отримала відмову в його видачі, оскільки не надала документи, які підтверджують родинні стосунки між нею та спадкодавцем.

Підкреслила, що оскільки заявниця з 2004 року до дня його смерті, тобто більш пяти років, мешкала разом зі спадкодавцем, вона має право на прийняття після нього спадщини.

Зазначила, що визнання факту постійного проживання заявниці з померлим ОСОБА_5 надасть заявникові змогу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті останнього. Заповіти, спадкові договори померлим за життя не складалися, інших спадкоємців після його смерті немає. Просить заявлені вимоги задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що на цей час перебуває з заявницею в шлюбі, знайомі вони з 1993 року, мешкали на одному підїзді. Він знав також бабусю заявника ОСОБА_6 та ОСОБА_4, з яким і заявника були відносини дідуся та онуки. Після смерті бабусі заявниця доглядала за дідусем, вона його ховала, оскільки до дня смерті мешкала с ним разом в належній йому квартирі.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що знає заявницю з дитинства, оскільки приходиться їй тіткою, після смерті бабусі, з 1999 року до 2009 року була її опікуном, та часто приїжджала з нею до ОСОБА_4, а з 2002-2003 років мешкали постійно разом по вул. Іллічевській у двокімнатній квартирі, оскільки заявниця вступила до інституту, і з того часу переїхала до нього жити, допомагала йому по господарству, та коли він помер ховала його. В ці роки у них вже були спільні кошти, вони вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона мешкає в будинку № 74 по вул. Гетьманська з 1975 року, знала сімю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, була їх сусідкою. Їй відомо, що у ОСОБА_11 була донька ОСОБА_7, яка померла, та залишилася маленька її донька ОСОБА_5, яка продовжувала мешкати разом з бабусею та дідусем. Коли ОСОБА_6 у 1999 році померла, над нею оформила опікунство родичка, а вже пізніше, коли ОСОБА_4 впав та отримав травму, ОСОБА_5, що вже підросла, піклувалася за дідом, готувала їжу, оскільки інших родичів у нього не було. Вони мешкали як одна родина, ОСОБА_5 і ховала дідуся, коли він помер.

Вислухавши представника заявника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_3 02.09.2017 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на «Дуплик», що підтверджується наданою суду копію свідоцтва про шлюб та копією її паспорта /а.с.59,60/.

Встановлено також, що 07.11.2010 помер ОСОБА_4 /а.с.6/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Заявниця ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3) була донькою ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_6), що підтверджується свідоцтвом про її народження /а.с.8/, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища її матері /а.с.9/, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України /а.с.13/довідкою Дзержинського відділу РАЦС /а.с.12/.

Згідно зі свідоцтвом про смерть мати заявниці - ОСОБА_7 померла 28.01.1995 /а.с.11/, бабуся заявниці ОСОБА_6 померла 03.04.1999 року /а.с.7/.

Згідно з ОСОБА_9 від 15.06.2017, виданим головою ОСББ «Добробут-74» ОСОБА_3 дійсно проживала з 2004 року за адресою: АДРЕСА_3 з ОСОБА_4 по день смерті останнього 07.11.2010 року /а.с.15/.

Таким чином, судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 з 2004 року по день смерті спадкодавця - ОСОБА_4, а саме по 07.11.2010, тобто не менше як пять років, проживала з ним однією сімєю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська (на цей час Гетьманська) АДРЕСА_4.

Ця обставина доведена зібраними доказами та поясненнями, які дали в судовому засіданні свідки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування у четверту чергу.

Спадкоємці першої, другої та третьої черги після померлого ОСОБА_4 відсутні.

Згідно з інформацією державного нотаріуса від 12.08.2017 та наданою ним інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 заведено спадкову справу, інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини або відмови від її прийняття не зверталися, заповіт за життя ОСОБА_4 не залишив, свідоцтва про право на спадщину після його смерті не видавалися /а.с. 38-39/.

Також встановлено, що ОСОБА_3 02.08.2016 звернулася до нотаріальної контори з заявою про фактичне прийняття спадщини на майно ОСОБА_4, але постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори від 16.08.2016 у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки заявницею не було надано документи, які підтверджують факт родинних відносин між померлим та спадкоємицею /а.с. 14/.

Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За приписами ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з положеннями п.2 зазначеної Постанови, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд з заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Нормами ст.3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Встановлення юридичного факту проживання заявниці ОСОБА_3 однією сімєю понад пять років з померлим спадкодавцем ОСОБА_4 по день його смерті має для заявника юридичне значення, оскільки надасть їй змогу реалізувати право на отримання спадщини за законом після померлого спадкодавця.

За таких обставин, вважаючи, що в судовому засіданні показами свідків та іншими зібраними доказами підтвердився факт спільного проживання заявниці зі спадкодавцем з 2004 року по день смерті останнього, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, ст.3 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заявлені ОСОБА_2 вимоги задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю з ОСОБА_4, який помер 07.11.2010 року, з 2004 року і до дня смерті останнього, а саме по 07 листопада 2010 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 15 листопада 2017 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 листопада 2017 року.

Суддя О.М. Нестеренко