УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі Ѕ частини усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона офіційно не працює, має неофіційний заробіток приблизно 2 тис. грн на місяць, і їй самій дуже тяжко надавати матеріальну допомогу сину на навчання. Відповідач сплачував аліменти до досягнення сином повноліття та на теперішній час відмовляється добровільно допомагати сину. Син навчається на денній формі навчання, не працює, тому потребує матеріальної допомоги від батька на навчання. Вона змушена постійно займати кошти, отримувати кредити, хоча відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу на навчання, так як має стабільний дохід, а саме: пенсію та страхові виплати, розмір якого становить приблизно 12 500 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3. аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 березня 2017 року до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року змінено рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів, зменшивши розмір стягнутих аліментів із 1/3 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Із урахуванням стану здоров'я відповідача, яке відповідно до наявних у справі доказів із кожним роком погіршується, відповідно збільшуються витрати для його підтримання та лікування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнутих із відповідача аліментів.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 303, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги щодо доказів і доказування зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак