Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/2418/17

№ 2/610/1051/2017

м. Балаклія 30.10.2017 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.,

за участі

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и в:

06.09.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача ОСОБА_2 з належного їй житлового будинку № 162 по вул. Грушевського (колишня вул. Горького) в м. Балаклія Харківської області.

Обґрунтовуючи позов вказує про те, що житловий будинок належить їй на праві приватної власності. Вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у належному їй будинку. У зв'язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, вона разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимушена була переїхати до своїх батьків, які проживають по вул. Українська, б. 63-А в м. Балаклія Харківської області. Проживаючи в будинку відповідач не бере участі в його утриманні, оплаті комунальних послуг та податків. Він зловживає спиртними напоями, порушує громадський спокій, вмикаючи вночі гучно музику та вигукуючи нецензурні слова. Крім того, побив вікна у будинку, чим завдав шкоди її власності. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється звільнити житлове приміщення, в зв'язку із чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В суді позивач позов підтримала з наведених у ньому підстав. Пояснила, що з чоловіком вона розлучилася ще в 2015р., а будинок, в якому вони разом проживали, належить особисто їй, але вона з дітьми там не можуть проживати, оскільки коли відповідач з друзями вживали алкоголь, то її з дітьми виганяв з дому, бив вікна у будинку. Тому вона протягом останнього року змушена з дітьми проживати за іншою адресою у її батьків. До органів поліції зверталася декілька разів (десь 4 рази), вони приїжджали, складали відповідні документи. Речі з дому забирала з сусідами. Намагалася повернутися у своє житло, але там були друзі позивача, які розпивали спиртні напої.

Відповідач позов не визнав, надав суду в якості заперечень заяви свідків (його сусідів та друзів) з приводу даного спору та свою заяву, в якій пояснив, що проживає у вказаному будинку з 2008р. по 2017р., за цей час за власні кошти намагався зробити його комфортним для проживання, а саме: зробив повний ремонт будинку, оскільки він був непридатний для проживання, на прибудинковій території побудував нові добудови, облагородив дану територію, що можуть підтвердити сусіди, які йому допомагали. В суді визнав, що 28.07.2017р. побив вікна у себе вдома, але сам же їх і засклив. Також визнав, що позивач неодноразово викликала поліцію, зокрема 08.08.2017р. після того як їй зателефонували сусіди через те, що він після 23.00год. в себе вдома розпивав спиртні напої. Заперечив гучне прослуховування музики, оскільки позивач забрала комп'ютер. Зазначив, що його колишня дружина не проживає в будинку з 28.07.2017р., а не протягом року, діти також не проживають у будинку, а проживають разом з позивачем у її батьків. Він не знає, чого вона не проживає в своєму будинку. Даний спір не намагався врегулювати, так як позивач не хотіла з ним розмовляти.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 28.04.2001р., який розірвано за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02.07.2015р. (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, 09.03.2002р.н., ОСОБА_4, 05.10.2010р.н. (а.с. 16, 17).

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за № 162 по вул. Грушевського (колишня вул. Горького) у м. Балаклія Харківської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрованого у реєстрі за № 1894 (а.с. 9, 10).

Зі змісту п. 4 договору та посвідченої нотаріусом заяви відповідача ОСОБА_2 від 20.09.2007р., убачається, що ОСОБА_1 придбала вказаний житловий будинок за кошти, які належали їй особисто (а.с. 7, 11).

На підставі договору купівлі-продажу право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 7, 8).

Відповідно до будинкової книги, у домоволодінні за адресою: м. Балаклія Харківської області, вул. Горького № 162 зареєстровані: ОСОБА_1, 25.06.1983р.н. з 12.12.2007р., ОСОБА_2, 08.08.1981р.н. з 12.12.2007р., ОСОБА_3, 09.03.2002р.н., ОСОБА_4, 05.10.2010р.н. (а.с. 12-14).

З акту обстеження, складеного 28.08.2017р. депутатом Балаклійської міської ради ОСОБА_6 у присутності свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, убачається, що позивач ОСОБА_1, 1983р.н. фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 63 (а.с. 21).

Позивач неодноразово зверталася до Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявами щодо вжиття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 У результаті перевірок її заяв від 07, 08 та 11 серпня 2017 року, відділом поліції було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки та виникають конфлікти. Протягом тривалого часу ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. Під час конфлікту із ОСОБА_1 побив вікна у належному їй будинку. Крім того, ОСОБА_2 31.07.2017р. порушував спокій громадян - вмикав вночі гучну музику та співав. За даними фактами із ОСОБА_2 було проведено профілактичні бесіди, складено протоколи офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 182 КУпАП про порушення тиші (а.с. 22-25).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач з 2008р. за згодою позивача проживає у житловому будинку за адресою: м. Балаклія Харківської області, вул. Горького № 162, у якому за згодою позивача був зареєстрований 12 грудня 2007 року, тобто поселився у житловий будинок за згодою його власника, як член її сім'ї (чоловік власника будинку), а відтак набув прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК Української РСР, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє відповідача права користування займаним приміщенням.

За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 157 ЖК УРСР встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач не може проживати у належному їй на праві власності житловому будинку через антигромадську поведінку відповідача, який систематично порушує правила співжиття, роблячи неможливим для неї проживання з ним в одному будинку, не маючи при цьому права власності, що підтверджується рядом письмових доказів, зокрема: висновком, з якого вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини через вживання відповідачем алкогольних напоїв, внаслідок чого під час останнього конфлікту відповідач побив вікна у вищезазначеному будинку та 31.07.2017р. о 01.30год. гучно слухав музику, співав пісні, чим порушив спокій громадян. По цьому факту згідно повідомлення Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 16.08.2017р. щодо розгляду заяви позивача від 11.08.2017р. відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 182 КУпАП; повідомленнями Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 09.08.2017р. та 15.08.2017р. за заявами позивача щодо притягнення його до відповідальності, за якими з ОСОБА_2 було проведено профілактичні бесіди та складено протоколи офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки та вчинення насильства в сім'ї.

Тобто відповідач неодноразово повторно порушував правила співжиття, при тому, що до нього раніше застосовувались органами внутрішніх справ заходи попередження у вигляді протоколів офіційного застереження та складання протоколу про адміністративне правопорушення, які не дали позитивних результатів, псував жиле приміщення шляхом побиття вікон. Факт побиття вікон у будинку відповідач визнав у судовому засіданні.

Таким чином, доводи позивача є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Тому посилання позивача в своїх запереченнях також на пояснення свідків, які лише підтвердили те, що він відремонтував спірний будинок з їхньою допомогою, не є належними доказами. Відповідач заперечує проти позову, вважає, що якщо він відновив зазначений будинок, оскільки він був непридатний для проживання, то позивач не має права виселяти його з нього.

Ці доводи не стосуються предмету позову. Відповідач не позбавлений можливості шляхом подачі окремого позову оспорювати одноосібне право власності позивача на будинок.

Тобто вказані докази відповідача не свідчать про не порушення ним правил співжиття, не скоєння ним протиправних дій щодо позивача або спірного будинку, а тому не можуть бути підставою для відмови у його виселенні.

Отже в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що він систематично порушує правила співжиття роблячи неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

З вищенаведеного вбачається, що відповідно до ст. 391 ЦК України позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування житлом шляхом виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК УРСР.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Тому відповідач, який являється інвалідом ІІ групи згідно пенсійного посвідчення (а.с. 40), звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 60, 88, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Вихор ОСОБА_9 (25.06.1983р.н.) виселити з житлового будинку № 162 по вул. Грушевського (колишня вул. Горького) в м. Балаклія Харківської області, без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Стригуненко