Справа № 761/4951/17
Провадження № 2/761/3761/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання видати ордер на квартиру та визнання права користування квартирою,

в с т а н о в и в:

В лютому 2017 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 21.04.2017 року, поданих до суду в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, просили зобов'язати Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію надати право на користування житловим приміщенням шляхом видачі ордеру на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на п'ять осіб, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в лютому 1989 року на підставі ордеру №2698 ОСОБА_1 та її родина - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримали в користування житлову кімнату НОМЕР_6 по АДРЕСА_1, де на даний час окрім них також зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Разом з тим, через фактичне зайняття вищенаведеної кімнати іншими людьми, родина позивачів з дозволу адміністрації спочатку вселилася в кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а потім поступово зайняли ще й вільні кімнати НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5, в яких продовжують безперервно і відкрито проживати по теперішній час, про що, серед іншого, свідчить наступні договори: договір №19, укладений 30.11.2010 року між ОСОБА_1 та ДП «Екос» про оренду вказаних кімнат з терміном дії з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року; договір №41, укладений 20.08.2012 року між ОСОБА_1 та ЖУ «Південне» ДП «Екос» про надання доступу до житлового приміщення із терміном дії з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року; договір №41, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Екос» про відшкодування комунальних послуг на приміщення з терміном дії з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року.

Водночас, коли протягом 2013-2016 років позивачі зверталися до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з заявами про реєстрацію їх у вказаних кімнатах, а також надання ордеру на вселення до них, у задоволенні вказаних заяв було відмовлено з формальних підстав.

За вказаних обставин, а також посилаючись на неможливість скористатися своїм правом на приватизацію квартири №5 загальною площею 106,0 кв.м. (кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5) по АДРЕСА_1, позивачі звернулися до суду з цим позовом та просять його задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача Друзенко М.П. у судовому засіданні щодо позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, разом з тим в матеріалах справи містяться заяви, згідно яких вони просять позов задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати за їх відсутністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Виконавчим комітетом Мінської районної ради народних депутатів м.Києва 06.02.1989 року було видано ордер №2698 на право зайняття ОСОБА_1 та членами її сім'ї - ОСОБА_9 та ОСОБА_2 кімнати НОМЕР_6 в будинку АДРЕСА_1.

В подальшому вказаний ордер було скасовано та на підставі Розпорядження Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 27.09.2004 року на ім'я ОСОБА_1 було видано ордер №00735 серії Б від 05.10.2004 року на право зайняття ОСОБА_1 та членами її сім'ї - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 цієї ж кімнати.

При цьому, згідно довідки за формою №3, наявною в матеріалах справи, позивачі на даний час зареєстровані у кімнаті НОМЕР_6 в будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі, як на підставу для зобов'язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надати їм право на користування житловим приміщенням шляхом видачі ордеру на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5), посилалися на те, що через фактичне зайняття вищенаведеної кімнати іншими людьми, родина позивачів з дозволу адміністрації спочатку вселилася в кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а потім поступово зайняли ще й вільні кімнати НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5, в яких продовжують безперервно і відкрито проживати по теперішній час, про що, серед іншого, свідчить наступні договори: договір №19, укладений 30.11.2010 року між ОСОБА_1 та ДП «Екос» про оренду вказаних кімнат з терміном дії з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року; договір №41, укладений 20.08.2012 року між ОСОБА_1 та ЖУ «Південне» ДП «Екос» про надання доступу до житлового приміщення із терміном дії з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року; договір №41, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Екос» про відшкодування комунальних послуг на приміщення з терміном дії з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Крім того, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок АДРЕСА_2 закріплений за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» на праві господарського відання.

В свою чергу, відповідно до ст.ст. 52, 58 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК України) жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно з положеннями ст. 54 ЖК України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

В той же час, слід зазначити, що у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказами є будь-які які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачами не надано суду жодних доказів, які б підтверджували законність зайняття ними кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в будинку АДРЕСА_1, адже сам по собі факт звільнення жилого приміщення і виникнення права на його отримання іншим наймачем, у відповідності до положень ст. 54 ЖК України, не свідчить про те, що таке право особи може бути реалізоване ним шляхом вселення в таке жиле приміщення та його ви користування, на підставі чого і визнати за ним право користування таким жили приміщенням, як того просять позивачі.

Тобто, у даному випадку, позивачі самовільно займають спірні кімнати без жодної на те правової підстави, оскільки право позивачів на отримання жилого приміщення, що звільнилось, не було належним чином реалізоване.

При цьому, судом встановлено, що строк дії договору №41, що був укладений 20.08.2012 року між ОСОБА_1 та ЖУ «Південне» ДП «Екос» про надання доступу до житлового приміщення закінчився ще 31.12.2012 року.

Крім того, слід зазначити, що згідно п.п. 13,14 Листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або у приватизованому жилому приміщенні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання видати ордер на квартиру та визнання права користування квартирою, слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в задоволенні позову до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання видати ордер на квартиру та визнання права користування квартирою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: