Справа № 373/2563/15-ц Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/3893/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 58 31.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,
за участю секретаряВергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року у справі за поданням заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області Дудки С.П. про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити виїзд за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_5 до повного погашення нею заборгованості за виконавчим документом № 2-3878/11 від 03.11.2011 року, виданого Шевченківський районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» боргу у розмірі 390 050,64 грн. Оскільки боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішень суду, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного погашення нею боргу перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у розмірі 390 050,64 грн., відповідно до виконавчого листа № 2-3878/11 від 03.11.2011 року, виданого Шевченківський районним судом м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки державним виконавцем не було доведено факту його ухилення від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду у справі щодо погашення боргу перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» у розмірі 390 050 грн. 64 коп., що визначено ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Також судом не встановлено чи дійсно вона свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Державним виконавцем не надано суду докази щодо наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, і що боржник має бажання виїхати за межі України і таким чином ухиляється від виконання кредитного зобов'язання. Крім того, на майно та кошти боржника вже накладено арешт, заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна оголошена, що можна безперешкодно реалізувати в порядку передбаченому законом. Апелянт зазначає, що жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду і вважає, що підстав для його обмеження у праві виїзду немає.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи подання заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області Дудки С.П. про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_5 суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду, що є недопустимим з огляду на чинне законодавство України.

Проте, погодитись із таким висновками суду повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду надав лише постанову про відкриття провадження та витяги з реєстру прав власності щодо майна, акт опису й арешту майна та акт державного виконання. При цьому, не було надано жодного доказу, який би свідчив про свідоме ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Як було встановлено судом і не спростовується сторонами під час розгляду справи, боржник з'являється на виклики держвиконавця, ніколи не перешкоджав вчиненню виконавчих дій, не приховував відомості про наявність у нього нерухомого майна.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, що передбачено положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", ст. 377-1 ЦПК України, при її постановленні, на переконання колегії суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк