Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2980/17 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Є.У.№ 334/5906/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Дніпровського ВДВС Запорізького МУЮ, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 15.07.2008 р. заповнив у ПАТ КБ «Приватбанк» анкету на отримання кредитної картки на загальну суму 4500 грн. строком на 1 рік. У 2008-2010 рр. періодично користувався цією карткою і поповнював рахунок. У березні 2010 р. він вирішив закрити картку. Згідно СМС-повідомлення банку його борг за цією карткою становив 2200 грн., зазначену суму він сплатив, вважаючи, що на цьому його взаємовідносини з банком припинено. Проте у листопаді 2010 р. він отримав від банку вимогу про сплату ще 3749,97 грн. Не погоджуючись із вказаним нарахуванням, позивач звертався до банку з письмовими запитами щодо умов, на яких нараховано вищезазначений борг, але у відповідь не отримав нічого, крім ксерокопії анкети, яку він заповнював у 2008 році. У червні 2016 р. позивач дізнався, що його майно арештовано виконавчою службою на підставі виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом ОСОБА_4 06.10.2015 р., про стягнення з позивача суми боргу за кредитним договором у розмірі 25247,27 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, зокрема ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", постанови КМУ від 29.06.1999 р. № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, оскільки нотаріусом не враховано, що заборгованість позивача перед банком не є безспірною, а також стягувачем пропущено загальний строк давності у 3 роки.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5364 від 06.10.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 25247 грн. 27 коп.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.07.2008 р. позивач ОСОБА_3 уклав з КБ "ПриватБанк" кредитний договір, за умовами якого 05.08.2008 р. отримав кредитну картку № 017517 з платіжним лімітом 4500 грн. строком на 1 рік.

Протягом 2008-2010 рр. позивач користувався кредитною карткою, періодично поповнюючи свій рахунок. У звязку з простроченням позивачем строків погашення кредиту ПАТ "КБ "ПриватБанк" у листопаді 2010 р. надіслав позивачу письмову вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту.

06.10.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за № 5364 про стягнення з позивача на користь банку 25247,27 грн. заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти виконавчого напису, позивач зазначав, що не визнає заборгованість, вже при нарахуванні та при вчиненні виконавчого напису вона не була безспірною, не було надано належних документів на підтвердження заборгованості.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача, при цьому зазначив, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України вiд 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотарiальнi дiї або вiдмову у їх вчиненi» у п. 13 роз'яснено, що вiдповiдно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаpiycoм лише за умови, що наявнiсть безспiрної заборгованостi або іншої вiдповiдальностi боржника перед стягувачем пiдтверджується документами, передбаченими спецiальним нормативним актами з цього приводу, i що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох pоків, а у випадках, коли законом встановлено iнший строк давностi, не минув цей строк.

Основними умовами вчинення нотаpiycoм виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспiрнiсть вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Судом першої інстанції було докладно обґрунтоване рішення, визначені ознаки безспірності заборгованості та з урахуванням обставин справи зроблений висновок про відсутність підстав вважати, що на час вчинення виконавчого напису вони були наявні.

Так, ознакою безспiрностi вимоги є вiдсутнiсть заперечень боржника щодо заборгованостi та її розрахунку, а також вiдсутностi будь-яких суперечностей у поданих документах. На пiдтвердження безспiрностi заборгованостi нотаpiycy мають бути поданi документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотapiyc повинен упевнитися в розумiннi боржником пред'явлених до нього вимог i визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Також судом першої інстанції була звернена увага на те, що вiдповiдно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотapiyc вчиняє виконавчі написи, якщо поданi документи підтверджують безспiрнiсть заборгованості або іншої вiдповiдальностi боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох років, а у відносинах мiж підприємствами, установами та органiзацiями - не більше одного року.

судом були оцінені доводи відповідача. та проаналізований текст вимоги, яку ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав боржникові ще у листопаді 2010 р., який свідчить про те, що банк вже тоді вважав заборгованість простроченою, і бажав скористатися правом на дострокове стягнення всієї суми боргу.

Враховуючи, що до нотаріуса банк звернувся лише у жовтні 2015 р., тобто через 4 роки і 11 місяців після того, як виникло право вимоги, що значно перевищує 3-річний строк, встановлений законом, суд першої інстанції вважав що вчинення виконавчого напису було унеможливлене з огляду на положення п. 3.1 Порядку вчинення нотарiальних дiй, за якими нотаpiyc вчиняє виконавчi написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох років.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Так, посилання на те, що заборгованість існувала, а недотримання формальних нотаріальних процедур не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є переконливим з урахуванням обставин даної справи, позаяк судом було встановлено, що позивач категорично заперечує заборгованість, посилається на те, що нотаріус не врахував строк виникнення права вимоги тощо.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної карги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: