№ 243/5727/17
Справа № 2/243/3177/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.

при секретарі - Малиновській І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл майна та визнання права власності на 1/2 його частину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл майна та визнання права власності на 1/2 його частину.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що у 2002 році вона познайомилась з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони покохали один одного та вирішили створити родину.

На той час вони обидва були розлучені. Шлюб ОСОБА_4 було розірвано рішенням Краматорського міського суду від 13.12.1996 року справа № 2-2702/96. З 2002 року вони стали мешкати як чоловік та жінка без укладання шлюбу у належній ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_1. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, їздили разом на відпочинок. Вона вважала ОСОБА_5 своїм чоловіком, а він її своєю дружиною. Їх пов'язували теплі родинні стосунки.

На той час вона працювала у ЗАТ «НКМЗ» у механічному цеху № 18 машиністом крана 4 розряду. ОСОБА_5 працював на тому ж підприємстві у механічному цеху № 8 токарем 3 розряду. У їхній родини було багато друзів. Багато хто навіть не знав, що офіційі шлюб між ними укладено не було. Їхня родина була дуже гостинною. Всі родинні свята вони проводили в колі родини та друзів, які приходили до них додому.

14 грудня 2007 року нею спільно з чоловіком було придбано автомобіль ВАЗ 21121 держ. НОМЕР_3 вартістю 46870 грн., який за правом власності було зареєстровано на чоловіка.

14 серпня 2009 року в чоловіка стався інфаркт міокарда. Після чого він вже не зміг працювати та його 10.12.2009 року було звільнено з ПАТ «НКМЗ» за станом здоров'я.

З того часу її чоловік вже більше ніколи не працював. Постійно проходив різноманітні курси лікування. Крім того, він страждав на ішемічну хворобу сері атеросклероз, гіпертонічну хворобу II ст., синдром Дреслара, атеросклеротичний кардіосклероз.

Вона усюди була разом з чоловіком. Намагалась допомагати йому у всьому, то якось полегшити стан його здоров'я.

Після перенесеного інфаркту йому було встановлено третю групу інвалідності

Увесь побутовий клопіт їхньої родини ліг на неї особисто. Так вона особисто зі своєї зарплатної картки сплачувала комунальні платежі та квартплату по кварті АДРЕСА_3, купувала речі та продукти харчування, виконувала увесь обсяг хатньої праці.

Далі 13 листопада 2013 року нами спільно за сумісні кошти було придбано житловий будинок житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею: 42,4 кв.м. «А-1» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літнею кухнею «Б», сараєм «В», льохом «Г» колодязем «№ 1», огорожею «№ 2», вартістю 18397 грн., земельні ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд) вартістю 13600 грн. та площею 0,0301 ГА (кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства), вартістю 4100 грн., що були розташовані адресою: АДРЕСА_4.

У 2014 році чоловік захворів на онкологічне захворювання. Йому було встановлено діагноз базаліома шкіри грудної клітини, численні мієломи.

Стан здоров'я чоловіка був вкрай складний він не однократно приймав курс стаціонарного лікування. Йому було зроблено операцію та 6 курсів хіміотерапії, встановлено другу групу інвалідності. Вона завжди намагалась бути поруч з чоловік Возила його до лікарень, купувала ліки, робила уколи, вона як могла, підтримувала його, стан здоров'я. Доглядала за ним, під час проходження ним курсів стаціонарного лікування намагалася полегшити його життя.

12 квітня 2016 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №172.

Стан здоров'я чоловіка продовжував погіршуватися. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер в м. Краматорську. Вона особисто організувала похорони та поминки чоловіка.

Після його смерті вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадів на своє ім'я. Однак нотаріусом мені було роз'яснено що майно придбане ними під час їхнього спільного проживання не є спільним сумісним майном, повинна з цього приводу звернутися до суду.

Таким чином, вважає, що оскільки в період з 2002 року до 11.04.2016 року тобто до моменту укладання шлюбу між нею та ОСОБА_4, вони з ним жили однією родиною як чоловік та жінка без укладання шлюбу, то майно придбане ними спільно у вказаний період, а саме автомобіль ВАЗ 21121 держ. № НОМЕР_1, а також житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельними ділянками площею 0,1500 га та площею 0,0301 ГА що розташовані по АДРЕСА_5, є їхньою з чоловіком спільною сумісною власністю, у зв'язку з чим їй, як дружині, належить 1/2 його частина. Вказані обставини змушують її звернутися з даним позовом до суду.

В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 55 років, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6

Рішенням Краматорського міського суду від 13 грудня 1996 року шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було розірвано (а.с. 8).

12 квітня 2016 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_1, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 з 30 червня 2016 року, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України (а.с.5-6).

Згідно довідки від 30.03.2017 року складеної головою комітету мікрорайону № 3 за участю сусідів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 проте фактично проживала разом із чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.11).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею: 42,4 кв.м. «А-1» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літнею кухнею «Б», сараєм «В», льохом «Г» колодязем «№ 1», огорожею «№ 2», вартістю 18397 грн., земельні ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд) вартістю 13600 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2013 року належав ОСОБА_4 (а.с.19-20).

Земельна ділянка площею 0,1500 ГА (кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення особистого селянського господарства), вартістю 4100 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2013 року належала ОСОБА_4 (а.с. 22-23).

Земельна ділянка площею 0,0301 ГА (кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства), вартістю 4100 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2013 року належала ОСОБА_4 (а.с. 25-26).

Автомобіль марки ВАЗ 21121 держ. НОМЕР_3 вартістю 46870 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року належав ОСОБА_4 (а.с. 16).

Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по 11 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в будинку померлого чоловіка з червня 2016 року. Крім того, у квитанціях про сплату комунальних послуг за період 2002- 2011 роки, в якості платника зазначена ОСОБА_1 (а.с.47-51). Фотокартки, на яких зображені позивачка та покійний ОСОБА_4 в період починаючи з року, досліджені в судовому засіданні та приєднані до матеріалів справи. На цих світлинах зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час свят, зустрічей з родичами та друзями та т.ін. (а.с. 52-55).

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по 11 квітня 2016 року. Даний факт підтверджується матеріалами справи.

Встановлення даного факту необхідно позивачці для реалізації права на спадщину, яка залишалась після смерті ОСОБА_4 та права на спільне сумісне майно, яке придбано у цей період.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В пункті 20 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11 зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно ст.355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Вказані вище обставини свідчать про те, що майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21121 держ. № НОМЕР_1; житловий будинок житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею. 42,4 кв.м. «А-1» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літнею кухнею «Б», сараєм «В», льохом «Г», колодязем «№ 1», огорожею АДРЕСА_8; земельна ділянка площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд), що розташована по АДРЕСА_9 земельна ділянка площею 0,0301 ГА (кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства), що розташована по АДРЕСА_10 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13).

Як встановлено в судовому засіданні вказане нерухоме майно було придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період спільного мешкання та за спільні кошти їх сім'ї.

Окрім того, у відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» п.2 «Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення ( набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у Главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації: коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 181 ЦК України « Нерухомі та рухомі речі»» До нерухомих речей ( нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення».

Згідно зі ст. 182 ЦК України «Державна реєстрація прав на нерухомість» ч.1 « Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації».

Ч.2 ст. 182 ЦК України « Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом».

Правочин, який підлягає державній реєстрації, вважається вчиненим лише з моменту його державної реєстрації. Тобто, при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов'язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже, не має юридичної сили. Тобто цивільні права і обов'язки у сторін такого правочину можуть виникати тільки з моменту його реєстрації ( дати внесення відповідного запису у документи, де фіксується реєстрація).

За приписами ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності ( Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України за друге півріччя 2013 року від 1 лютого 2014 року).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст.3,10, 16, 60, 88, 209, 210, 212,213,214,215, 256-259 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 319, 321, 355, 364, 365, 368 ЦК України, ст.ст. 66,67,68,69,70,71 Сімейного кодексу України, Постановою пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл майна та визнання права власності на 1/2 його частину - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по 11 квітня 2016 року.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наступне майно:

автомобіль ВАЗ 21121 держ. № НОМЕР_1;

житловий будинок житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею. 42,4 кв.м. «А-1» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літнею кухнею «Б», сараєм «В», льохом «Г», колодязем «№ 1», огорожею АДРЕСА_8;

земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд), що розташована по АДРЕСА_9

земельну ділянку площею 0,0301 ГА (кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства), що розташована по АДРЕСА_9

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на ? частину загального спільного майна подружжя, а саме:

автомобіля ВАЗ 21121 держ. № НОМЕР_1;

житлового будинку житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею: 42,4 кв. «А-1» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літнею кухнею «Б сараєм «В», льохом «Г», колодязем «№ 1», огорожею «№ 2», що розташований по АДРЕСА_11

земельної ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель споруд), що розташована по АДРЕСА_9

земельної ділянки площею 0,0301 ГА (кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства), що розташована по АДРЕСА_10.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2017 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов