АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1638/17 Справа № 185/834/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із вказаною позовною заявою, якою просила визнати майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити його між сторонами.

Відповідно до позовної заяви в редакції від 14.03.2016 р. (а.с.92-103), просила визнати індивідуальний (садибний) житловий будинок разом з господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_2, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, визнавши за нею право власності на 2/3 частки індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/3 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, залишивши за відповідачем право власності на 1/3 частку індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/6 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/6 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1. Також, просила поділити рухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виділивши у власність позивача диван «Барон», вартістю 9000 гривень; диван, вартістю 3600 гривень; спальний гарнітур «Софія» (за виключенням ліжка), вартістю 3480 гривень; ліжко «Монро», вартістю 9850 гривень; тумбу, вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор, вартістю 500 гривень; парту дитячу, вартістю 900 гривень; дзеркало, вартістю 550 гривень; килим овальний розміром 3м х 4м, вартістю 3500 гривень; килим розміром 3м х 4м, вартістю 3000 гривень; кухонну плиту керамічну, вартістю 4000 гривень; витяжку, вартістю 1200 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1100 гривень; морозильну камеру, вартістю 5000 гривень; холодильник «Samsung», вартістю 5000 гривень; телевізор, вартістю 11000 гривень; пральну машину, вартістю 3000 гривень; водонагрівач, вартістю 700 гривень, а також виділити у власність відповідача ліжко зі спального гарнітуру «Софія», вартістю 2000 гривень; ортопедичний матрац для двоспального ліжка, вартістю 5000 гривень; шафу, вартістю 4000 гривень; шафу-купе, вартістю 4000 гривень; килим розміром 2м х 4м, вартістю 3000 гривень; килим розміром 1,5м х 2м, вартістю 2500 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 5000 гривень; кухонний м'який куточок, вартістю 1300 гривень; стіл комп'ютерний, вартістю 520 гривень; гідромасажний бокс, вартістю 5300 гривень; персональний комп'ютер з усіма аксесуарами, вартістю 9000 гривень; обігрівачі масляні, у кількості 6 штук, загальною вартістю 7500 гривень; бензиновий генератор, вартістю 8000 гривень. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 653 333, 00 грн., як частку від доходів, одержаних відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за 2015 рік. Також, просила стягнути із відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6890 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2016 р. позов у частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 653 333, 00 грн., як частку від доходів, одержаних відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за 2015 рік., було залишено без розгляду.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано індивідуальний (садибний) житловий будинок разом з господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_2, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на:

1/2 частку індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 разом з господарсько-побутовими спорудами;

1/4 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами;

1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Залишено за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, право власності на:

1/2 частку індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 разом з господарсько-побутовими спорудами;

1/4 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами;

1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та виділено у власність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1: диван «Барон», вартістю 9000 гривень; диван, вартістю 3600 гривень; спальний гарнітур «Софія» (за виключенням ліжка), вартістю 3480 гривень; ліжко «Монро», вартістю 9850 гривень; килим овальний розміром 3м х 4м, вартістю 3500 гривень; килим розміром 3м х 4м, вартістю 3000 гривень; кухонну плиту керамічну, вартістю 4000 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1100 гривень; морозильну камеру, вартістю 5000 гривень; холодильник «Samsung», вартістю 5000 гривень; телевізор, вартістю 11000 гривень; пральну машину, вартістю 3000 гривень,а всього на суму 61530 гривень.

Виділено у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2: ліжко зі спального гарнітуру «Софія», вартістю 2000 гривень; ортопедичний матрац для двоспального ліжка, вартістю 5000 гривень; шафу, вартістю 4000 гривень; шафу-купе, вартістю 4000 гривень; килим розміром 2м х 4м, вартістю 3000 гривень; килим розміром 1,5м х 2м, вартістю 2500 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 5000 гривень; кухонний м'який куточок, вартістю 1300 гривень; стіл комп'ютерний, вартістю 520 гривень; гідромасажний бокс, вартістю 5300 гривень; персональний комп'ютер з усіма аксесуарами, вартістю 9000 гривень; обігрівачі масляні, у кількості 6 штук, загальною вартістю 7500 гривень; бензиновий генератор, вартістю 8000 гривень; тумбу, вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор, вартістю 500 гривень; парту дитячу, вартістю 900 гривень; витяжку, вартістю 1200 гривень; водонагрівач, вартістю 700 гривень; дзеркало, вартістю 550 гривень, а всього на суму 61670 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію різниці у вартості виділеного майна у сумі 140,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 5 787, 60 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 2 520, 00 гривень.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляціного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року прийнята відмова ОСОБА_2 від апеляційної скарги в частині поділу рухомого майна, апеляційне провадження у вказаній частині закрито.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15.12.2007 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 15.12.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 15.12.20007 р., актовий запис №1037 (а.с.30).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2015 року, яке набрало законної сили 22.09.2015 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.20).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_10, серії НОМЕР_5 від 17.10.2008 року, її батьками є сторони по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.19). Відповідно до акту, складеного паспортистами КП «Павлограджитлосервіс» від 21.12.2015 року, ОСОБА_4 мешкає разом із позивачем у кв. АДРЕСА_3 (а.с.34).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідачу у справі - ОСОБА_2, на підставі договору міни квартири на жилий будинок від 30.04.1997 р., посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за №3781 належала 1/3 частина індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами (а.с.132).

За договором дарування від 25.10.2008 року, укладеним між відповідачем ОСОБА_2, як обдарованим та ОСОБА_6 як дарувальником, посвідченим приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за №3781 - ОСОБА_2 набув у власність 2/3 частини індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами (а.с.44-49).

Крім того, судом встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2013 року, укладеним відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7 як покупцями та ОСОБА_8 як продавцем, посвідченим державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М., зареєстрованим у реєстрі за №2-721, відповідач ОСОБА_2, за згодою дружини - ОСОБА_3, придбав 1/2 частину індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, загальною площею 52,1 м2 (а.с.40-41).

За договором купівлі-продажу Договору купівлі-продажу приватизованої земельної ділянки від 11.05.2013 року, укладеним відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7 як покупцями та ОСОБА_8 як продавцем, посвідченим державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М., зареєстрованим у реєстрі за №2-723, відповідач ОСОБА_2, за згодою дружини - ОСОБА_3, придбав 1/2 частину приватизованої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, загальною площею 0,0787 га (а.с.42-43).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегією неодноразово роз»яснювались сторонам їх права та обов»язки щодо доказування, а також щодо належності та допустимості доказів, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак, сторонами не заявлялось будь-яких клопотань щодо призначення судових експертиз у даній справі (по визначенню вартості, технічного стану чи можливості поділу спірного майна,тощо). Суд розглядає справу на підставі доказів що надані сторонами в ході розгляду справи.

Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦУ України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві власності є рівними.

Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому, 1/2 частина індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області; 1/2 частина земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, розташована за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки належних доказів того, що вказане нерухоме майно було придбано виключно за власні кошти відповідача суду не надано. А доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не залучено до розгляду справи в якості третьої особи чи співвідповідача - ОСОБА_7, який є співвласником іншої ? частини, як домоволодіння №141 так і земельної ділянки розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє їх з наступних підстав.

У зазначених правовідносинах ОСОБА_7 може виступати лише як третя особа, не залучення якої до розгляду зазначеної справи про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя не впливає, а ні на її права, а ні на обов»язки щодо спірної земельної ділянки та домоволодіння, частки яких на час розгляду справи в натурі не визначені. Крім того, і зазначеним судовим рішенням не виділяються в натурі частки у спірному майні, а лише закріплюється за сторонами їх право власності на ідеальні частки у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розмір яких є рівним та складає по ? частині за кожним з подружжя.

Тому, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як встановлено судом, з 25.10.2008 року відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності став належати (у цілому) індивідуальний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_2 Дніпропетровської області, як майно, набуте ним до шлюбу, а також майно, набуте ним за час шлюбу, на підставі договору дарування від 25.10.2008 року.

Одночасно, ст. 62 СК України передбачає, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у сторін по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виникло право спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловікові, відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України. Виходив з наступного та зазначав, що вартість 2/3 частини індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області станом на 25.10.2008 року складала - 17 972, 00 грн., а тому вартість зазначеного будинку складала - 26 958 грн.

Рішенням виконкому Павлоградської міської ради №444 від 25.04.2007 року «Про затвердження акту комісії №6 від 30.03.2007 року про обстеження стану житлового будинку № АДРЕСА_2» вказаний будинок був визнаний непридатним для проживання. В акті №6 від 30.03.2007 року зазначено, що житловий будинок зруйнований, відсутня відмостка будівлі, залишились цегляні стіни, двері відсутні, підлога відсутня. Будинок без зручностей, інженерні комунікації відсутні (а.с.49-50).

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 01.12.2015 року, оціночна вартість будинку АДРЕСА_2 складає - 962 829, 00 грн., що свідчить про істотне збільшення цінності вказаного нерухомого майна у період шлюбу між сторонами у справі (а.с. 51-57).

Оскільки, сторони не досягли згоди щодо поділу майна, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368,372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, урахувавши ті обставини, що спірний об'єкт є саме житловим будинком, який збільшився у своїй вартості за час перебування сторін у шлюбі, не відбулось збільшення його площі та експлуатується за своїм функціональним призначенням, на підставі пояснень позивача, технічного паспорту на будинок №12 виготовленого 09.09.2008 року (т.1.а.с.46) та звіту про оцінку майна від 01.12.2015 року на будинок №12 (т.1.а.с.51-57) дійшов висновку про задоволенні позовних вимог щодо визнання зазначеного майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнав за сторонами право власності по ? частині саме індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Дійсно, за ОСОБА_2 зареєстрований на праві приватної власності (у цілому) індивідуальний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_2 Дніпропетровської області, як майно, набуте ним до шлюбу, а також майно, набуте ним за час шлюбу, на підставі договору дарування від 25.10.2008 року.

Однак, Рішенням виконкому Павлоградської міської ради №444 від 25.04.2007 року «Про затвердження акту комісії №6 від 30.03.2007 року про обстеження стану житлового будинку № АДРЕСА_2» вказаний будинок був визнаний непридатним для проживання. В акті №6 від 30.03.2007 року зазначено, що житловий будинок зруйнований, відсутня відмостка будівлі, залишились цегляні стіни, двері відсутні, підлога відсутня. Будинок без зручностей, інженерні комунікації відсутні (а.с.49-50).

Згідно до технічної документації на вказаний будинок №12 зазначено наступне:

у технічному паспорті від 11.09.1996 року зазначено загальну площу будинку - 50,7 кв.м та 3 кімнати (т.1.а.с.252-255) ; у технічному паспорті від 09.09.2008 року та Звіті про оцінку майна від 01.12.2015 року загальна площа будинку - 66,3 кв.м., загальна площа земельної ділянки домоволодіння зазначена 570 кв.м. (т.1.а.с.46-48), у технічному паспорті від 05.12.2016 року загальна площа житлового будинку зазначена - 71,0 кв.м., технічний паспорт містить зазначення щодо реконструкції будинку «А», у технічному паспорті від 05.12.2016 року загальна площа земельної ділянки домоволодіння зазначена 1000 кв.м. (т.1.а.с.192-197).

На теперішній час будинок не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється.

Тобто, аналізуючи надані докази, колегія вбачає розбіжності у розмірах, як самої споруди, так і земельної ділянки. Крім того, Рішенням виконкому Павлоградської міської ради №444 від 25.04.2007 року житловий будинок № АДРЕСА_2 був визнаний непридатним для проживання. А в акті №6 від 30.03.2007 року зазначено, що житловий будинок зруйнований, відсутня відмостка будівлі, залишились цегляні стіни, двері відсутні, підлога відсутня, будинок без зручностей, інженерні комунікації відсутні. Тоді як, відповідно до Звіту про оцінку майна від 01.12.2015 року, оціночна вартість будинку АДРЕСА_2 складає - 962 829, 00 грн.

Сторони у справі відмовились заявляти клопотання про призначення у справі відповідних судових експертиз.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів прийшла висновку, що на теперішній час не встановлений юридичний статус даного будинку, а на підставі вище перелічених документів у суда відсутня можливість встановити чи є зазначений будинок завершений будівництвом, відсоток його готовності, можливість визначити його окремі частини, що підлягають виділу, технічний стан, розміри, вартість.

Саме з урахуванням зазначеного, колегія вважає неможливим застосувати до вказаних правовідности правовий висновок Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16.

Крім того, суд вважав безпідставними та недоведеними доводи позивача про те, що у даній справі наявні підстави для застосування ч.ч. 2,3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за якими при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак, позивач не оскаржувала рішення суду першої інстанції, а тому, у зазначеній частині суд апеляційної інстанції не ревізує рішення суду першої інстанції.

Пунктом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 роз»яснено, що відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В ході розгляду справи, у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав письмову заяву про відмову від апеляційної скарги на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в частіні поділу рухомого майна.

Ухвалою Апеляціного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року зазначена відмова прийнята судом апеляційної інстанції, апеляційне провадження у вказаній частині закрито.

Тому, у відповідності до правил ст. 303 ЦПК України, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року в частині визнання права власності за ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на ? частину індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпорпетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права власності ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на ? частину незавершеного будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпорпетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частини індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами та 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частини індивідуального (садибного) житлового будинку № АДРЕСА_1 Дніпропетровської області та 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 залишити без змін. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А.Єлізаренко