Провадження № 2/761/1457/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яке діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство «завод «Кузня на Рибальському», про виселення з гуртожитку,

в с т а н о в и в:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про виселення вказаних осіб з кімнати АДРЕСА_1, та належить ПАТ «Завод «Ленінська кузня», без надання іншого жилого приміщення. Крім того, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір, сплачений за подання даного позову до суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.08.2016 року на спільному засіданні адміністрації та профкому ВАТ «Завод «Ленінська кузня» було прийнято рішення про надання позивачці, як постійному працівнику на посаді двірника в ПАТ «Завод Ленінська Кузня», кімнати АДРЕСА_1, з видачею спеціального ордера та з реєстрацією за вказаною адресою.

При цьому, позивач вказує, що в той же день вона отримала Ордер №0216 на право зайняття даної кімнати та зареєструвала своє місце проживання за даною адресою.

Разом з тим, прибувши 04.08.2016 року до гуртожитку та маючи намір вселитися в надану кімнату, позивачка не змогла до неї потрапити, оскільки остання була самовільно зайнята відповідачкою ОСОБА_2 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_3.

В свою чергу, позивачка зазначає, що відповідачка та її неповнолітня донька проживають в кімнаті АДРЕСА_1 за відсутністю будь-яких правових підстав на це, адже адміністрацією підприємства не приймалося жодних рішень як про надання відповідачці житлової площі в кімнаті АДРЕСА_1, так і щодо видачі спеціального ордеру на вселення в спірну кімнату.

Крім того, позивачка зауважує, що на виконання Рішення Київської міської ради №675/8012 «Про внесення змін до Рішення Київської міської ради від 12.07.2007 року №1153/1814 «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві» 06.10.20114 року ПАТ «Завод «Ленінська кузня» придбало відповідачці 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зареєстрована на праві приватної власності за відповідачкою.

За вказаних обставин, а також з урахуванням того, що відповідачка, незважаючи на неодноразові звернення ПАТ «Завод «Ленінська Кузня» стосовно добровільного звільнення кімнати АДРЕСА_1, продовжує незаконно в ній проживати, позивачка, посилаючись на положення ч.3 ст.116 Житлового кодексу України, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що в спірній кімнаті відповідачка проживає вимушено, тимчасово та виключно з вини ПАТ «Завод «Ленінська кузня», оскільки підприємство повинно було надати їй належне для проживання житло, чого зроблено не було.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Скопич Д.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та наголосила, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, відповідно до чинного законодавства України не припустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей, при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Представник третьої особи ДП «»Житлово-експлуатаційна контора - ЛК» Милобог Л.О. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог з посиланням на законність та обґрунтованість останніх.

Представник третьої особи ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, в матеріалах справи містяться пояснення представника вказаної третьої особи, згідно змісту яких вбачається, що, на думку ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», відповідачка та її неповнолітня донька мають бути виселені з кімнати АДРЕСА_1, оскільки дана житлова площа була зайнята ними самоуправно та без дотримання відповідного порядку, установленому законом.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу колективної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Положення ст. 129 ЖК України передбачають, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Водночас, у відповідності до п.10 Примірного положення про гуртожитки ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.08.2016 року на спільному засіданні адміністрації та профкому ВАТ «Завод «Ленінська кузня» було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_1, як двірнику, з видачею спеціального ордера та реєстрацією за вказаною адресою (а.с. 4).

На підставі вищенаведеного рішення позивачці в той же день було видано ордер №0216 серії «ЗЛК» на право зайняття останньою кімнати АДРЕСА_1.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося стороною відповідачки, починаючи з 1988 року та по теперішній час в кімнаті АДРЕСА_1 проживає відповідачка по справі - ОСОБА_2

При цьому, на момент видачі позивачці ордеру на право зайняття останньою кімнати АДРЕСА_1, ПАТ «Завод «Ленінська кузня», (правонаступник - ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському»), як власнику вказаного гуртожитку, було достовірно відомо про те, що кімнату АДРЕСА_1 займає відповідачка та її неповнолітня донька, про що, серед іншого, свідчать неодноразові звернення ПАТ «Завод «Ленінська кузня» до ОСОБА_2 з відповідними приписами та претензіями стосовно негайного звільнення останньою займаної кімнати АДРЕСА_1.

Крім того, вказаний висновок суду ґрунтується й на тому, що, як вбачається з матеріалів справи, в 2001 році АТ «Завод «Ленінська кузня» зверталося до Солом'янського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про її виселення, у задоволенні якого рішенням суду від 15.11.2011 року було відмовлено (а.с. 140).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка, обґрунтовуючи порушення своїх прав безпідставністю самовільного зайняття відповідачкою та її донькою кімнати АДРЕСА_1, посилалась на положення ч.3 ст. 116 ЖК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Як передбачено ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

В той же час, у відповідності до вимог ст. 18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

При цьому, згідно приписів ст. 391 ЦК України право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має власник майна.

Тобто, з огляду на вищенаведені положення законодавства можна дійти висновку, що особою, яка наділена правом на звернення до суду з вимогами про виселення особи з гуртожитку є саме власник гуртожитку або уповноважений ним орган.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своєму листі від 01.08.2013 року «Аналіз судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зробив висновок, що позивачами у справах про виселення з гуртожитку є власники гуртожитку та органи місцевого самоврядування, а відповідачами виступають мешканці гуртожитку.

Крім того, в рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2008 року зазначено, що відповідно до вимог ст. 127 ЖК України, особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому койко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому.

Як вже зазначалося вище, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки відповідачка, на її думку, безпідставно проживає в кімнаті АДРЕСА_1.

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, в тому числі і з пояснень сторін по справі, власником гуртожитку по АДРЕСА_1 є ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському».

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що матеріалами справи безспірно доведено факт того, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», в той час як позивачка не уповноважена діяти в інтересах власника гуртожитку, а відтак й не наділена за законом правом звернення до суду із позовом про виселення відповідачки з кімнати гуртожитку, суд відмовляє у задоволенні даного позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 17, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському», про виселення з гуртожитку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: