Провадження № 22-ц/780/3579/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 24.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М.,Суханової Є.М.

Секретар Дрозд Р.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю « ЗЕМПРИВАТ» , Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області , треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Забірська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області , ТОВ « МЕРІ ІНВЕСТ» про визнання незаконною і скасування державної реєстрації земельної ділянки .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а ;

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що він і відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 є суміжними землевласниками .

Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі 18 серпня 2015 року прийнято рішення № РВ-015 , яким позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,2500 га, у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою з кадастровим номером :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зі співпаданням площі на 9,4663% , а також аналогічне рішення прийнято Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі № РВ-015 від 18 серпня 2015 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,0170 га, у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою з кадастровим номером :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зі співпаданням площі на 13,4293%.

У звязку з відмовою про внесення відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру ОСОБА_3 зазначив, що він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію прав на належну йому земельну ділянку, що тягне за собою неможливість повною мірою реалізовувати його права як власника земельної ділянки.

Порушення його прав відбулось унаслідок реєстрації у Державному земельному кадастрі суміжної земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі технічної документації, розробленої ТОВ «Земприват», яка містить недостовірні відомості про земельну ділянку та виготовлена з порушенням положень законодавства України, яким визначаються вимоги до такого виду технічної документації.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_3 просив визнати незаконними і скасувати внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4, про присвоєння кадастрового номера :02:001:5046 земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4, в Поземельну книгу, відкриту на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Лісова, 63 у

с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4; та визнати незаконною і скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Лісова, 63, у

с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 05 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконними і скасовано внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4, про присвоєння кадастрового номера :02:001:5046 земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4, в Поземельну книгу, відкриту на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4; та визнано незаконною і скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Лісова, 63, у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову . У скарзі зазначала, що суд взяв до уваги висновок експерта, у якого відсутній сертифікат на проведення експертизи , висновок експерта є необ»єктивним , неправильно вирішив питання про розподіл судових витрат, вважає що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права.

Ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2017 року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 визнана неподаною і повернута апелянту .

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено , що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,

с. Забіря, вул. Лісова, 61, площею 0,2670 га, з яких 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,0170 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.11, том 1).

ОСОБА_7 19 листопада 2011 року видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV- КВ № 061279, згідно з яким на підставі рішення виконкому Забірської сільської ради від 18 грудня 1997 року № 40/4 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2023 га, яка розташована на території села Забіря, вул. Лісова, 63, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 243 (а.с. 51-52, том 1).

ОСОБА_7 помер 12 березня 2008 року .

ОСОБА_4 в порядку спадкування належить на праві приватної власності 1/2 частина земельної ділянки площею 0,2023 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63 (а.с.54, том 1).

ОСОБА_2 в порядку спадкування є власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,2023 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63 (а.с.53, том 1).

З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру та державної реєстрації права власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_3 у 2014 році звернувся до ТОВ «Мері-Інвест» для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після виготовлення технічної документації 18 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі із заявами про внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру (реєстраційні № ЗВ-015 та ЗВ-015), додавши зазначену технічну документацію (а.с.128-162, 12-13, том 1).

Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі 18 серпня 2015 року прийнято рішення № РВ-015, яким позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,2500 га у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зі співпаданням площі на 9,4663%, а також аналогічне рішення прийнято Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі № РВ-015 від 18 серпня 2015 року про відмову позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0170 га у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зі співпаданням площі на 13,4293% (а.с.12-13, том 1).

Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_8 17 березня 2015 року відкрито Поземельну книгу стосовно земельної ділянки, що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з присвоєнням кадастрового номеру :02:001:5046 та проведенням державної реєстрації (а.с. 79-83, том 1).

ТОВ «Земприват» підтвердило виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63, яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пояснила суду, що її довірителі надавали вказану технічну документацію до Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі разом із заявою про внесення відомостей про зазначену земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

На запит суду технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розроблена ТОВ «Земприват» стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідачами та третіми особами не була надана .

Як видно із матеріалів справи , ні ТОВ «Земприват», ні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не заперечували той факт, що при розробленні цієї технічної документації закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не здійснювалось.

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2-10/02 від 10 лютого 2017 року, встановлено повну невідповідність координат поворотних точок меж земельної ділянки, які зазначені в Поземельній книзі від 17 березня 2015 року, яка відкривалась Державним кадастровим реєстратором ОСОБА_8 стосовно ділянки за кадастровим номером :02:001:5046, за адресою розташування вул. Лісова, 63 в с. Забіря Києво-Святошинського району Київської області її фактичним межам в натурі (на місцевості).

Висновок суду першої інстанції , що під час присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було порушено порядок, яким передбачено ведення державного земельного кадастру, у звязку з чим присвоєння кадастрового номеру, внесення відомостей в поземельну книгу та державна реєстрація зазначеної земельної ділянки підлягають скасуванню,є вірним .

Відповідно до вимог ч.1 ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно положень ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. У частині першій цієї статті визначено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У частинах третій та четвертій цієї статті визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

При цьому, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частинами девятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства України слідує, що земельна ділянка набуває статусу обєкта цивільних прав не лише з моменту її формування, а й державної реєстрації права власності на неї, що можливе лише після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про обєкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам обєктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.

Відповідно до вимог ст. 185 Земельного кодексу України землеустрій здійснюється субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів, зокрема, громадян.

Відповідно до вимог ч. 14 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вимоги до технічної документації про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та порядок проведення робіт визначені Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Відповідно до п.1.2. вищевказаної Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У п.2.3. Інструкції визначено комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який включає, з поміж іншого, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п.3.12. Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника земельної ділянки, власників суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та у п.3.8. Інструкції передбачено випадки, за наявності яких межові знаки не встановлюються на бажання власника, зокрема, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами.

Відповідно до п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються обєктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

У п.24 вказаного Порядку, вказано, що до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, такі відомості: кадастровий номер, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж.

Обгрунтованим є висновок суду, що у зв»язку із встановленням повної невідповідності координат поворотних точок меж земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :02:001:5046, яка розташована за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забіря, Києво-Святошинського району, Київської області, її фактичним межам в натурі (на місцевості), до спірних правовідносин не застосовуються положення законодавства, якими дозволено не встановлювати межові знаки при виготовленні технічної документації зазначеного виду. Крім того , судом вірно встановлено необєктивність відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, її площу, що знаходиться за адресою вул. Лісова, 63 у с. Забіря Києво-Святошинського району Київської області та належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і внесені до Державного земельного кадастру 17.03.2015 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25, ч.9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки, а при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, яка здійснена на підставі технічної документації про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що містить недостовірну інформацію про координати поворотних точок її меж, без дотримання вимог про закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно вимог ст. 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. До змісту добросусідства, який визначений у ст.103 Земельного кодексу України, зокрема віднесено обовязок власників співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звертались до ПП «Перше земельне бюро» з заявою про виконання кадастрової зйомки земельної ділянки, що знаходиться у їх володінні та розташована по вул. Лісова, 63 в с. Забіря та при її геодезичних обмірах було виявлено неспівпадіння фактичних меж в натурі (на місцевості) з суміжним землекористувачем ОСОБА_9, в той час як фактична межа в натурі (на місцевості) з суміжним землекористувачем ОСОБА_3 вул. Лісова, 61 не порушена.( т.1 а.с. 24).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначений перелік способів захисту порушених права , який не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст.152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на встановлені судом обставини справи , суд дійшов вірного висновку про порушення права позивача, яке підлягає захисту , а позов підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на невідповідність висновків експерта фактичним обставинам справи , і що експерт не мав повноважень на проведення такої експертизи є безпідставними , оскільки експертиза проводилась за ухвалою суду , експерт був попереджений про кримінальну відповідальність , експерт має свідоцтво , видане відповідно до вимог закону ( т.2 а.с. 24-27 44 ). Будь-яких інших висновків , які б спростовували висновки експертизи від 10 лютого 2017 року відповідачі суду не надали.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов вірного висновку про задоволення позову ,тому колегія суддів , відповідно до ст. 303 ЦПК України , перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313- 315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді