АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 671/5/17
Провадження № 22-ц/792/1390/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Пєнти І.В.,

секретар Задвірний В.І.

з участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 671/5/17 за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» на рішення Волочиського районного суду від 7 червня 2017 року по справі за позовом Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

КС «Хмельницьке кредитне товариство» звертаючись до суду з позовними вимогами, які в подальшому зменшила, просила стягнути із відповідача заборгованість в сумі 835,48 грн.. Зазначала, що 5 червня 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 3300 грн. під 48 % річних, базою нарахування процентів є залишок частини кредиту, який залишається фактично неповернутими, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 1 червня 2010 року. Проте, відповідач вимог договору не виконує, тому судовим наказом від 29 квітня 2010 року з відповідача на користь позивача станом на 25 квітня 2010 року було стягнуто заборгованість за користування кредитом в сумі 4 723,41 грн.. 19 травня 2017 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог до 834,48 грн..

Рішенням Волочиського районного суду від 7 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, просив його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, послався на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що індекс інфляції, проценти не є штрафними санкціями та підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, проте позивач до 3 січня 2017 року не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості тому в задоволені позову суд відмовив, однак даний висновок є неприпустимим, оскільки чинним законодавством не визначені чіткі часові рамки для звернення особи до суду за захистом своїх прав та інтересів, позивач вправі предявити вимоги до відповідача в будь-який час.

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22-ц/792/1390/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 27

Крім того, позивач звернувся до суду з вказаним позовом в межах строку позовної давності тривалістю десять років який визначено п. 10. 2. кредитного договору, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання позивачем строків позовної давності

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення з наступних пiдстав.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що 5 червня 2009 року між Кредитною спілкою «Хмельницьке кредитне товариство» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 99/09, за яким Кредитна спілка «Хмельницьке кредитне товариство» надала відповідачу кредит в сумі 3300 грн. строком на один рік. За цим договором ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання повернути кредит до 1 червня 2010 року шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 48 % річних згідно графіку погашення. У разі затримання сплати позичальником частини кредиту та/або відсотків на строк до 1 місяця, перевищення суми простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 процентів, несплата позичальником, більше однієї виплати, яка перевищує 5% від суми кредиту кредитодавець має право вимагати повернення кредиту та сплати процентів. До правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору застосовуються строки позовної давності тривалістю 10 років (п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 4.2, 10.2 договору).

На виконання своїх зобовязань за договором, кредитна спілка надала відповідачу кредитні кошті в сумі 3300 грн..

Однак, ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого Кредитна спілка «Хмельницьке кредитне товариство» звернулась з позовом до Хмельницького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка складалась з тіла кредиту та відсотків станом на 25 січня 2010 року.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 29 квітня 2010 року вказаний позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4723 грн. 41 коп., з яких 3300 грн. заборгованість по тілу кредиту та 1422 грн. 55 коп. заборгованість по процентам.

Виконання за вказаним судовим наказом було закінчено 29 грудня 2011 року, коли відповідачем повністю було сплачено заборгованість по тілу кредиту.

В звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 395 грн. 96 коп. та інфляційних втрат в сумі 439 грн. 52 коп. за період з 29 квітня 2010 року по 29 грудня 2011 року до моменту повної сплати заборгованості по тілу кредиту. При цьому, розмір процентів був визначений, виходячи з облікової ставки НБ України.

Дані обставини підтверджуються: кредитним договором, розрахунком заборгованості, судовим рішенням та іншими матеріалами справи.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБ України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 23 вересня 2015 року в справі № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року № 6-157цс16, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

При цьому, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме : суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБ України за весь строк користування позиченими коштами.

Така ж правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року по справі № 6-2129цс16.

Не підлягає задоволенню при вирішенні даного спору заява відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 10.2 кредитного договору передбачено, що до правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору застосовуються строки позовної давності тривалістю 10 років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання позивачем строків позовної давності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача за період з 29 квітня 2010 року по 29 грудня 2011 року після судового рішення про стягнення тіла кредиту до моменту повної сплати заборгованості по тілу кредиту існує борг по процентах за користування кредитними коштами, який нарахований позивачем на рівні облікової ставки НБ України, а тому позивач правомірно у відповідності до норм цивільного законодавства, в межах строків позовної давності звернувся до суду про стягнення з відповідача цієї заборгованості по процентах та інфляційних втрат.

Однак, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та норми матеріального права, які підлягали застосуванню, відмовив в позові, не навівши в рішенні суду підстави відмови та взагалі не мотивував чому прийняв таке рішення.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з підстав невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду від 7 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» 835 грн. 48 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких 395 грн. 96 коп. заборгованість по відсотках, 439 грн. 52 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Хмельницьке кредитне товариство» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом ОСОБА_5