АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.,

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2017 року,

встановила:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 2762 долари США за договором позики, що згідно офіційного курсу НБУ становить 71 563 гривні 42 копійки.

Посилався на те, що 14 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір позики. Згідно умовами вказаного договору позивач позичив відповідачці 1500 доларів США з відсотковою ставкою 10 процентів на місяць строком до 14 березня 2016 року.

14 березня 2016 року ОСОБА_2 обумовлену суму коштів не повернула та сторони домовились про продовження строку дії договору до 15 серпня 2016 року, про що був укладений новий договір позики від 16 березня 2016 року.

Однак, після 15 серпня 2016 року на вимогу позивача відповідачка свій обовязок по поверненню коштів також не виконала.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71 168 гривень 35 копійок в рахунок повернення боргу за договором позики від 14 вересня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем відповідно до статті 1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання.

Відповідачка в порушення умов договору односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за цим договором, порушила свої зобовязання по поверненню сум позики.

Повернення боргу в сумі 1500 доларів США мало відбутися в строк до 15 серпня 2016 року.

Заборгованість за договором позики становить 2712,5 долара США, а саме 1500 доларів - неповернені позичені кошти, 1050 доларів США відсотки в розмірі 10% на місяць за користування позиченими коштами за період з січня 2017 року, 162,5 долара США відсотки в розмірі 10% річних від простроченої суми за час прострочення за період з 15 серпня 2016 року до моменту розгляду справи.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, за змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Главою 52 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобовязання та відповідальність за порушення такого зобовязання.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 14 вересня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики. За умовами вказаного договору ОСОБА_4 отримала позику від позивача в сумі 1500 доларів США з відсотковою ставкою 10 процентів на місяць на строк до шести місяців, що підтверджується договором позики та розпискою від 14 вересня 2017 року (а.с.10,8).

16 березня 2016 року сторони домовились продовжити строк дії договору позики до 15 серпня 2016 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не повернула позичені кошти до 15 серпня 2016 року, а тому з неї підлягає стягненню сума позики в розмірі 1500 доларів та обумовлена договором неустойка з 16 серпня 2016 року.

Однак, суд першої інстанції неправильно визначив суму відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача за користування коштами.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок абореального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу строку дії договору, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування грошовими коштами за останні сім місяців, які передували зверненню до суду.

Договором позики грошей від 14 вересня 2015 року не встановлено розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, а тому розмір таких процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Строк дії договору позики закінчився 15 серпня 2016 року.

З умов договору позики вбачається що ОСОБА_2 сплачувала проценти за користування коштами щомісяця з 14 числа попереднього місяця по 13 число наступного місяця.

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування коштами за період з 14 грудня 2016 року по 13 липня 2017 року.

З 14 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року діяла облікова ставка НБУ 14 процентів (120 днів).

З 14 квітня по 25 травня 2017 року діяла облікова ставка НБУ 13 процентів (42 дні).

З 26 травня по 13 липня 2017 року діяла облікова ставка НБУ 12,5 процентів (49 днів)

(1500*14/100/365*120) + (1500*13/100/365*42) + (1500*12,5/100/365*49) = 69,04+22,44+25,17=116,65

116 доларів США 65 центів станом на 24 листопада 2017 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 26 гривень 86 копійок) становлять 3133 гривні 22 копійки.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок погашення відсотків за договором позики від 14 вересня 2015 року, які нараховані після спливу визначеного у договорі строку їх повернення.

З позовної заяви також вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 10 відсотків річних від простроченої суми основного боргу з 16 березня 2016 року по день підписання позову, а саме 2 серпня 2017 року.

Відповідно до правил ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув 10 відсотків річних від простроченої суми основного боргу по день ухваленні судового рішення у справі 22 вересня 2017 року, порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі позовних вимог.

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування коштами за період з 16 серпня 2016 року по 2 серпня 2017 року включно в сумі 143 долари 91 цент США, виходячи з наступного розрахунку.

Період з 16 серпня 2016 року по 2 серпня 2017 року налічує 351 дні.

Сума 10 відсотків річних від простроченої суми складає 150 доларів США

Сума 10 відсотків річних від простроченої суми за один день складає 41 цент США

Отже, 10 відсотків річних від простроченої суми основного боргу за 351 днів складає 143 долари США 91 цент .

143 долари 91 цент США станом на 24 листопада 2017 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 26 гривень 86 копійок) становлять 3865 гривень 42 копійки.

Отже, загальна сума заборгованості за договором позики складає 46 358 гривень 64 копійки виходячи з наступного розрахунку.

((1500*26,24)+(116,57*26,86)+(143,91*26,84)=39360+3133,22+3865,42=46358,64)

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення відсотків за користування позикою в сумі 1050 доларів США та десяти відсотків річних від простроченої суми основного боргу в сумі 162 долара США 5 центів з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині змінити.

Визначити суму процентів від суми позики за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 3133 гривні 22 копійки.

Визначити суму процентів річних від простроченої суми основного боргу за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 3865 гривень 42 копійки.

Змінити загальну суму заборгованості за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 71 168 гривень 35 копійок на 46 358 гривень 64 копійки.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що вона повністю сплатила позивачу кошти за договором позики та не має перед ним заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували вищевказані доводи апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

ОСОБА_2 пояснила суду, що вона не вимагала від ОСОБА_1 розписок про повернення грошових сум за договором позики.

На момент предявлення позову борговий документ був у позивача і він надав його суду.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про зміну суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 1760 доларів 48 центів США, що становить 63,72 відсотка від ціни позову.

З квитанції від 2 серпня 2017 року вбачається, що позивач за подання до суду позову сплатив судовий збір в сумі 716 гривень (а.с.1).

З договору про надання юридичних послуг від 31 липня 2017 року, розрахунку суми послуг за надану правову допомогу, актом прийому-передачі наданих послуг, вбачається, що адвокатом ОСОБА_5 було надано правову допомогу за яку позивач сплатив 800 гривень (а.с.13-17).

З квитанції №95 від 6 жовтня 2017 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 782 гривні 84 копійки.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 456 гривні 23 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід 509 гривень 76 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату правової допомоги.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 284 гривні 1 копійка в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2017 року змінити.

Визначити суму процентів від суми позики за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 3133 (три тисячі сто тридцять три) гривні 22 копійки.

Визначити суму процентів річних від простроченої суми основного боргу за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 3865 (три тисячі вісімсот шістдесят пять) 42 копійки.

Змінити загальну суму заборгованості за договором позики від 14 вересня 2015 року, яка стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 71 168 гривень 35 копійок на 46 358 (сорок шість тисяч триста пятдесят вісім) гривень 64 копійки.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 456 (чотириста пятдесят шість) гривні 23 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Стягути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід 509 (пятсот девять) гривень 76 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату правової допомоги.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 284 (двісті вісімдесят чотири) гривні 01 копійку в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_6