АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/652/17 Номер провадження 22-ц/786/1855/17Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Карпушина Г.Л.,

при секретарі: Маладиці Л.В.,

за участю: представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: завідуюча Головачанським сільським клубом - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі на посаді завідуючого Головчанським сільським клубом та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що він був незаконно звільнений з роботи, оскільки не був попереджений належним чином про вивільнення за два місяці.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6, - задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження від 23 лютого 2017 року №02-10/03 «Про звільнення ОСОБА_6 з посади завідуючого Головчанським сільським клубом.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді завідуючого Головчанським сільським клубом з 23 лютого 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 сілсьької ради Полтавського району Полтавської обалсті заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2017 року по 08 червня 2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 160,00 грн. включно за 72 робочих дні, в сумі 11 520 гривень 00 копійок.

В позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_5 сільська рада та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на помилкових висновках суду, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що позивач був звільнений з підстав п. 9 ст. 36 КЗпП України, яка не вимагає попередження за два місяці працівника про вивільнення. Окрім цього, вважає, що оскільки умови перебування на посаді, яку обіймав ОСОБА_6 були визначені нормами закону, зміни істотних умов праці на підприємстві не відбувалися. З цих підстав вважає висновки суду про необхідність попередження позивача невірними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що остання до задоволення не підлягає.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 на підставі Наказу № 100 від 12 серпня 2005 року відділу культури Полтавської РДА був призначений на посаду завідуючого Головачанським сільським клубом ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району Полтавської області.

На підставі Розпорядження № 02-10/03 від 23 лютого 2017року, виданого головою ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_3, позивач з 23 лютого 2017 року звільнений з посади завідуючого Головачанським сільським клубом в звязку із набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 р. № 955-УІІІ (чинний із 24.02.2016 р.), на підставі п.9 статті 36 КЗпП України.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», визначено, що: «Набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів.

Пункт 2 розділу II із змінами, внесеними згідно із Законом№ 1657-VIII від 06.10.2016\

Органи управління державних та комунальних закладів культури протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом зобовязані припинити безстрокові трудові договори з керівниками державних та комунальних закладів культури і провести конкурс на заміщення посад керівників таких закладів у порядку, визначеному цим Законом.

Абзац другий пункту 3 розділу II із змінами, внесеними згідно із Законом№ 1657-VIII від 06.10.2016\

4. Керівники державних та комунальних закладів культури, з якими на момент набрання чинності цим Законом укладено контракт, працюють на посаді до закінчення строку дії контракту. Такі керівники зобовязані подати до органу управління проект програми розвитку закладу культури на строк дії контракту протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 21-2 ЗУ «Про культуру», орган управління оголошує конкурс на посаду керівника державного чи комунального закладу культури не пізніш як за два місяці до завершення строку повноважень керівника державного чи комунального закладу культури відповідно до контракту або впродовж семи днів з дня дострокового припинення його повноважень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем на підставі безстрокового трудового договору.

Про вивільнення з 23 лютого 2017 року ОСОБА_6 не був попереджений відповідно до ч. 1 ст. 49-2КЗпП України.

Внесені законом зміни щодо умов обіймання посади (зайняття її за результатами конкурсу), на яку позивач був призначений наказом від 15 серпня 2015 року, є істотними змінами умов праці, про наявність яких працівник має бути попереджений, як і про наступне вивільнення відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України.

Аналіз чинного законодавства призводить до висновку, що порядок вивільнення працівників, визначений нормами ст. 49-2 КЗпП України, застосовується як при припиненні трудового договору, так і при його розірванні.

Так, вимогами КЗПП України встановлено два випадки коли працівника попереджають за два місяці про наступне вивільнення чи істотну зміну умов праці. Це - ст. 32 КЗПП України та ст. 49-2 КЗпП. Різниця в попередженнях між вказаними нормами КЗпП полягає в тому, що за ст. 32 КЗпП України після закінчення строку попередження, працівник продовжує трудові відносини, а за ст. 49-2 КЗпП - ні.

Виходячи з обставин даної справи вбачається, що після набрання чинності Законом № 955-УІІІ, позивач у справі не був попереджений про наступне припинення з ним трудових відносин, більше року продовжував працювати на займаній посаді, а конкурс на зайняття посади був оголошений після його звільнення.

Крім того, після його звільнення на вільну посаду було призначено виконуючого обовязки.

Тому, посилання апелянта на відсутність у роботодавця обовязку попередити за два місяці у разі звільнення на підставі п. 9 ст. 36 КЗпП України є неспроможними. Роботодавець зобовязаний був забезпечити суворе дотримання трудових прав працівників, особливо вирішуючи питання про припинення трудових правовідносин. В ході судового розгляду справи належних обґрунтувань того, чому з позивачем було припинено трудові відносини до проведення конкурсу та призначення нового керівника - отримано не було.

В рішенні Європейського суду з прав людини та основоположних свобод від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи, що в даному випадку, закон не містить чітких норм щодо наявності чи відсутності у роботодавця обовязку попередити працівника про припинення трудових правовідносин, колегія суддів з урахуванням зазначених вище обставин справи (продовження трудових відносин після спливу шести місяців після набрання законом чинності, оголошення конкурсу після звільнення позивача з роботи) колегія суддів вважає висновки місцевого суду такими, що відповідають принципу Верховенства Права.

Доводи апеляційної скарги в частині виходу судом за межі позовних вимог також не спростовують висновків місцевого суду.

Дійсно в позовній заяві позивач прохав поновити його на роботі. Вказуючи на незаконність його звільнення.

Визнаючи розпорядження про припинення трудових відносин незаконними, місцевий суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, врахувавши при цьому, що наявний саме трудовий спір та вимога про відновлення на роботі включає в себе автоматично вирішення питання про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, якому місцевий суд дав оцінку в мотивувальній частині судового рішення.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 сільської ради Полтавського району - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ ОСОБА_1