АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 4.3/2-4151/06 Головуючий 1 інстанції - Савченко Г.М.
Провадження № 22ц/790/1485/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченко І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2006 року ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5, у якому просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а саме, що ОСОБА_5 є сестрою ОСОБА_6, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_4 вказувала, що ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Харківської районної ради 20.02.1991 року, а інша ? частина вказаного будинку належить ОСОБА_3 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.07.2006 року.

Також ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а його дружина ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказувала, що її мати ОСОБА_5, є рідною сестрою ОСОБА_6, а відтак є спадкоємцем після його смерті, однак від прийняття спадщини вона відмовляється на її, ОСОБА_4, користь. Вони з матір'ю прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, поховали ОСОБА_6, однак у зв'язку з втратою свідоцтва про народження ОСОБА_5 та відсутністю свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок у нотаріальній конторі їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року позов задоволено. Суд вирішив: встановити, що ОСОБА_6 є братом ОСОБА_5; визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Цим же рішенням суд зобов'язав КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. (т.1 а.с.30-31).

06 січня 2016 року з апеляційною скаргою на вказане рішення звернулася ОСОБА_3, яка не брала участі у справі, проте вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки і просила рішення Харківського районного суду від 06.11.2016 року скасувати, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і просила ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказувала, що суд безпідставно визнав доведеними обставини, на які посилалася позивач, за відсутністю належних доказів, які б свідчили про такі обставини; що в дійсності позивач не зареєстрована і не проживала в спірному будинку; що суд розглянув справу за відсутністю відповідача, за відсутністю даних про те, чи зверталася вона до нотаріуса, чи подавала заяву про відмову від прийняття спадщини; що суд прийняв на віру доводи позивача без їх перевірки; що суд не встановив хто саме в дійсності є належним відповідачем по справі.

ОСОБА_8 вказувала, що вона є племінницею дружини спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_7, весь час до смерті ОСОБА_6 вона мешкала з ним, доглядала його та надавала фінансову допомогу, що саме вона разом з чоловіком поховали ОСОБА_6, фактично вступили в управління спадковим майном, що вона у визначеному законом порядку і строки звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Таким чином, саме її позивач мали б залучити до справи у якості відповідача. (т.1 а.с.38-41, 50-55)

Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2016 року, постановленою в порядку, передбаченому ст.297 ЦПК України, задоволено заяву ОСОБА_8 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Харківського районного суду від 06.11.2016 року, відкрито апеляційне провадження, а ухвалою судової колегії апеляційного суду призначено справу до розгляду. (т.1 а.с.72,73).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року.

Ухвалюючи вказане судове рішення, колегія суддів виходила з того, що ОСОБА_3 не є прямим спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, що відсутнє рішення, яке б підтвердило ту обставину, що ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а відтак рішення суду від 06.11.2006 року не зачіпає її права як спадкоємця. (т.1 а.с.112-114).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд касаційної інстанції вказав на положення ст.129 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо визначення меж реалізації права особи на судовий захист шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій, на перегляд рішень в апеляційному та касаційному порядку, як гарантію відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, та зазначив, що суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження, до висновку про відсутність права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження рішення суду від 20.11.2016 року дійшов із порушенням вимог процесуального закону, не перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, дійшов до передчасного висновку про відсутність даних про порушення прав ОСОБА_3, не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року4 у справі № 6-885цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. (т.1 а.с.171-173).

При повторному перегляді апеляційним судом рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Для підтвердження своїх доводів про прийняття спадщини ОСОБА_3 надала копії довідок виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради (за підписом голови сільради Кануннікової О.М. та секретаря Овчінніково Г.М.) в яких зазначено, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за своїм дядьком ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня його смерті мешкала разом з ним; що ОСОБА_3 до дня смерті тітки ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно мешкала з нею в АДРЕСА_1; що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не були зареєстровані і не проживали з ОСОБА_6 в селі Лизогубівка до та після його смерті; що похованням ОСОБА_6 займалася племінниця ОСОБА_3, яка здійснила поховання за свої кошти, а також просила допитати свідків (т.1 а.с.183, 193, 195, 196, 206,217).

Позивач ОСОБА_4 в судові засідання не з'явилася, а її представник адвокат Преображенська Т.Б., апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнала і просила відхилити з підстав недоведеності обставин, на які посилається ОСОБА_3 та її представник.

Також представник позивача звернулася з клопотанням про залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15, яким позивач ОСОБА_4 і апелянт ОСОБА_3 продали 03.03.2009 року спірний будинок АДРЕСА_1, вказуючи, що судове рішення може вплинути на їх права та обов'язки.

Крім того, сторони просили допитати свідків з метою підтвердження доводів проживання зі спадкоємцем на день його смерті.

Апеляційним судом задоволені лише ті клопотання осіб, що беруть участь справі, які відносяться до його повноважень з огляду на положення ст.ст.303, 304 ЦПК України, та стосуються предмету розгляду даної справи.

Виконуючи ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 року, висновки якої, згідно частини 4 статті 338 ЦПК України, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції, апеляційним судом вжиті заходи з метою забезпечення повноти, всебічності та об'єктивності з'ясування обставин справи, задоволення клопотання учасників про залучення до справи письмових доказів, витребування матеріалів спадкової справи.

З наданих апеляційному суду зазначених письмових доказів, зокрема матеріалів спадкової справи, вбачається, що після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, який на день смерті постійно мешкав в АДРЕСА_1, із заявою про прийняття спадщини ніхто, крім ОСОБА_3, проживаюча по АДРЕСА_2 та подала заяву 03.08.2006 року про прийняття спадщини, до нотаріуса у порядку та строки, передбачені ст.ст.1268-1270 ЦК України, не звертався.

Згідно довідки виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради №1323 від 24.11.2006 року за підписом сільського голови Кануннікової О.М. та секретаря Овчіннікової Г.М. в АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_6 і протягом шести місяців з дня його смерті інші особи не жили і не були там зареєстровані.

Відповідач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, після її смерті державним нотаріусом Першої нотаріальної контори Харківського району Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого позивач ОСОБА_4 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_5 1/2 частини спадкового майна у виді 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_3.

Дані про іншого спадкоємця після смерті відповідача ОСОБА_5, яка згідно позовної заяви ОСОБА_4, є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, в матеріалах справи відсутні. (т.1 а.с.240, 251, 256, 269-281).

Після отримання відповідей нотаріусів та вказаних матеріалів спадкової справи позивач ОСОБА_4 звернулася з клопотанням про перенесення розгляду справи з 05.06.2017 року на іншу дату з посиланням на розірвання угоди з адвокатом Преображенською Т..Б. та необхідністю ознайомлення з матеріалами іншим представником. (т.1 а.с.284).

Однак станом на 20.07.2017р. ні позивач, ні новий представник для ознайомлення з матеріалами не з'явилися, з заявами не зверталися. Зважуючи на вимоги ст.ст.1, 303-1, ч.2 ст.305 ЦПК України щодо завдань суду вирішувати справи у розумний строк, враховуючи наявність поштового повідомлення про завчасне отримання позивачем 11.07.2017 року судової повістки про явку в суд 20.07.2017 року, колегія суддів розглядає справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів при ходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Як зазначив суд касаційної інстанції в ухвалі від 14.12.2016 року положення ч.1 ст.292 ЦПК України треба розуміти так, що право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мають не тільки сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також і особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. При цьому визначення щодо вирішення прав та обов'язків особи, необхідно оцінювати у широкому розумінні цього значення, з урахуванням положень ст.129 Конституції України та висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо визначення меж реалізації права особи на судовий захист шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а також у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15.

Так, викладена в зазначених судових рішеннях, які є обов'язковими для застосування, зазначено, що за змістом статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Оскільки громадянка ОСОБА_3 на час розгляду справи і постановлення оскарженого нею рішення була співвласником житлового будинку АДРЕСА_1, їй належала ? частина будинку на підставі рішення Харківського районного суду від 19.07.2006 року, що визнавала і позивач, а також зважуючи на те, що ОСОБА_3 03.08.2006р., тобто в передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, не можна вважати, що рішення Харківського районного суду від 06.11.2006 року її не стосується, не зачіпає її права та інтереси.

Отже ОСОБА_3 має право на апеляційне оскарження вказаного рішення.

Вирішуючи справу по суті апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та допущеними судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, 06 листопада 2006 року Харківський районний суд Харківської області постановив рішення про встановлення того факту, що ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_5, про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 і на ? частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лизогубівської сільської ради, та зобов'язуючи КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 вказане нерухоме майно, суд першої інстанції в тексті вказаного рішення відтворив зміст позовної заяви ОСОБА_4 і, пославшись на довідку КП «ХРБТІ», державний акт на право приватної власності спадкодавця ОСОБА_6 на земельну ділянку, які ніхто не оспорював і не оспорює, а також на ст.ст.1262, 1266, 1268 ЦК України та зробив висновок, що ОСОБА_4, будучи племінницею спадкодавця, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу до управління і володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а ОСОБА_5 - сестра спадкодавця, відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (т.1а.с.30-31).

Разом з тим, поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачем не надано, а матеріали справи не містили даних, які б свідчили, що ОСОБА_5, яка, згідно тверджень позивача, є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_6, тобто спадкоємцем другої черги (ст.1262 ЦК України), прийняла спадщину в порядку, передбаченому частиною 3 ст.1268 ЦК України як спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в порядку, передбаченому ст.ст.1269,1270 ЦК України, тобто як спадкоємець, який постійно не проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, але в шестимісячний строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Усупереч вимог ст.ст.10,11, 60, 130, 158, 179, 212-215 ЦПК України суд поспішно постановив рішення за участю лише позивача, не сприявши всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановивши коло осіб, які, з огляду на предмет спору, мають брати участь у справі, постановив рішення на припущеннях.

Особливості розгляду даної категорії справ передбачають обов'язкове вирішення питань, передбачених ч.6 ст.130 ЦПК України, що полягають у з'ясуванні кола спадкоємців, їх черговості при спадкуванні за законом, даних про здійснення ними права на спадкування та обставин, які перешкодили їм реалізувати це право і оформити право на спадщину у нотаріуса.

Для з'ясування вказаних обставин суд має витребувати у нотаріуса матеріали спадкової справи. За умови, якби суд дотримався цих правил, то вочевидь мав би достатні дані для правильного визначення кола осіб, чиїх прав, обов'язків та інтересів зачіпає вирішення позову ОСОБА_4, мав би підстави для виконання положень ст.ст.10, 33-35-36 ЦПК України.

За загальним правилом ст.ст.3,10 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та довести суду, шляхом надання належних та допустимих доказів, що саме та особа, яку вона визначила відповідачем, порушує, не визнає або оспорює права цієї особи, і що саме у визначений цією особою спосіб у відповідності до вимог закону суд має захистити її права.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що саме ОСОБА_5 порушує права ОСОБА_4

Разом з тим, а ні ОСОБА_3, як співвласник спірного житлового будинку, як особа, що звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, а ні нотаріус, який відмовив у оформленні права на спадщину, а ні орган місцевого самоврядування, який у разі відсутності спадкоємців за законом та за заповітом, має право на визнання спадщини відумерлою, судом до участі у справі залучені не були.

Крім того, усупереч вимог ст.11 ЦПК України, суд в оскарженому ОСОБА_3 рішенні поклав обов'язки вчинення реєстраційних дій на КП «Харківське районне БТІ», яке не тільки не залучено до розгляду справи, а й до якого позивач ОСОБА_4 жодних вимог не заявляла.

Натомість передбачені ч.1 ст.214 ЦПК України питання у повному обсязі судом не вирішено, а в рішенні, усупереч п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України, не зазначено мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність факті якими обґрунтовувалися вимоги позивача, бере до уваги або відхиляє докази.

Глава 1 «Апеляційне провадження» розділу 1V ЦПК України «Перегляд судових рішень» не передбачає право суду апеляційної інстанції залучати до розгляду справи відповідачів, співвідповідачів, третіх осіб. Ці питання, згідно розділів 1, і 111 ЦПК України відносяться до повноважень суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції допущено суттєві порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а суд апеляційної інстанції за законом, як зазначено вище, не наділений повноваженнями на їх усунення, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Посилання позивача та її представника на те, що ОСОБА_3 набула права на спадщину за рішенням суду від 19.07.2006 р., яке також має вади, що ОСОБА_3 на протязі декількох років після смерті ОСОБА_6 не вчиняла дії щодо набуття права на спадщину, а у 2009 році спільно з нею продала спірний будинок іншим особам, частково підтверджуються матеріалами справи, однак вирішального значення не мають, оскільки рішення суду від 19.7.2006р. набрало законної сили і, згідно ст.14 ЦПК України, є обов'язковим, а дії ОСОБА_3 щодо продажу будинку іншим особам можуть бути предметом іншої справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи осіб, що беруть участь у справі, на спільне, узгоджене між собою відчуження ОСОБА_4 і ОСОБА_3 спірного будинку у 2009 році та судові рішення і правочини, вчинені після цього за участю чи стосовно цих осіб, оскільки вони безпосередньо не впливають на визначення законності і обґрунтованості рішення суду від 06.11.2006 року, а перелічені ст.ст.294, 297 ЦПК України питання щодо строків на апеляційне оскарження вирішені іншим судом і їх перегляд при повторному апеляційному розгляді справи не передбачено.

Керуючись ст.ст. 292, 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1,4 ст.309. ст..ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді:

І.О.Бровченко

О.А. Кружиліна