Провадження номер 2/741/608/17
Єдиний унікальний номер 741/1533/17
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку та права власності на 1/3 частини житлового будинку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування та у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів. 22 листопада 2017 року позивач подав до суду позовну заяву, у якій уточнив свої позовні вимоги. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_4 та батьки позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_7, починаючи з 1988 року, мала робітничу професію та протягом більше, ніж трьох років поспіль, не брала участі своїми засобами у веденні господарства колгоспного двору і це не було пов'язано з її перебуванням на навчанні або лікуванням хвороби. Отже, ОСОБА_7 втратила частку в колгоспному дворі. На день ліквідації колгоспних дворів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 стали власниками будинку, по 1/3 частини будинку кожний, але не отримали свідоцтв та не зареєстрували право власності на домоволодіння. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщину після її смерті в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадкоємці першої черги за законом: чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_2, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на частину вищевказаного житлового будинку. Позивач є сином померлого, а, отже, він є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину він прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також позивач звертався до центру надання адміністративних послуг, щоб зареєструвати право власності на частину житлового будинку, яка належить йому як учаснику ліквідованого колгоспного двору, але отримав відмову у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивач звернувся до суду та в уточненому позові просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті матері, батька та у зв'язку ліквідацією колгоспного двору.

У судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача ОСОБА_8 подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача.

Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області, у судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу розглянути без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи вищенаведене, суд проводить судове засідання без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.01.1990 (а. с. 11). На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року, у ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1997 від 31 липня 2017 року (а. с. 20).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7, починаючи з 1988 року, мала робітничу професію та більше, ніж три роки поспіль не брала участі своїми засобами у веденні господарства колгоспного двору і це не було пов'язано з її перебуванням на навчанні або хворобою. Ця обставина не оспорюється відповідачем ОСОБА_7, яка в повному обсязі та беззастережно визнала позовні вимоги ОСОБА_2

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Оскільки в силу наведених обставин та правових норм ОСОБА_7 є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору, отже, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 39). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

ОСОБА_6 був чоловіком померлої, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 9), ОСОБА_2 є сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). А, отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 38).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області №1996 від 31 липня 2017 року (а. с. 19).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_5 її чоловік та син успадкували по 1/6 частини спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини спірного житлового будинку та земельної ділянки.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 №111/2015 убачається, що спадщину після його смерті прийняв син ОСОБА_2, подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської районної ДНК. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а. с. 43-46).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1151/02-31 від 17 липня 2017 року (а. с. 17).

Також у судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено в реєстрації за ним права власності на 1/3 частини спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією повідомлення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №47/13-18 від 22 листопада 2017 року (а. с. 34).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 14-16).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та як членом ліквідованого колгоспного двору, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», прибудови «а-1», критого ганку «а-2», ганку «а-3», сараю «Б», сараю «Д», літньої кухні «В», сараю «Е», гаража «Г», погреба «П», вбиральні «У», колодязя «К», воріт №3, огорожі №4, загальною площею 107,5 кв. м житловою площею 54,0 кв. м., інвентаризаційною вартістю 391225 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий