Справа № 214/384/17
20 липня 2017 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі Лєбєдєвой А.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, суд, -
Позивачка звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на всю квартиру загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. за адресою м. Кривий Ріг, бульвар Вечірній, 1/367. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, з яким у них є двоє синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2. 11.08.1987 року їх сімя обміняла раніше отримані від Турбінного заводу окремі квартири на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Квартиру було приватизовано на всіх членів сімї в рівних частинах по 1/4 кожному. 11.11.2008 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради згідно з розпорядженням за № С-990 від 27.10.2008 року було видано свідоцтво про право власності № с-1057. 14.11.2008 року були внесені відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно. 31.08.2009 року вона розірвала шлюб з відповідачем ОСОБА_6, який виїхав у невідомому напрямку і вона з ним не має контактів. Відповідачі не заперечують про визнання за нею права власності, однак це право вона може набути лише за рішенням суду у звязку із чим звернулася до суду.
Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1, в судовому засідання цивільний позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.
Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за таких підстав.
Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва № С-1057 від 11.11.2008 року органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, відповідно по 1/4 частці (а.с. 11).
Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41).
Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним».
Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З огляду положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що мають юридичне значення і підлягають доведенню.
З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.
За змістом розяснень пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно на підставі ст.. 344 ЦК України. Позивач знала, що володіє чужою річчю, яка належить відповідачам по справі, у суду не має доказів, що на своє майно не претендує відповідач по справі ОСОБА_6
Таким чином слід зазначити, що докази та обставини, на які посилається позивач в позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд відмовляє в позові в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі постановлення рішення за відсутності позивача - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Н.В. Чернова