Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 433/2320/16-ц
Провадження № 22ц/782/207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області,

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого посилався на те, що 22 вересня 2014 року сторони уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач набув у власність будівлю пилорами, що розташована в АДРЕСА_1 (літера Б - будівля пилорами) та знаходилася на балансовому обліку СТОВ «Надія», а ОСОБА_3 є головою комісії, яка уповноважена розпоряджатися вказаним майном та має право приймати рішення про відчуження такого майна.

Згідно акту прийому-передачу від 22 вересня 2014 року позивачу фактично було передано дану будівлю пилорами.

Вважаючи, що сторони домовилися щодо істотних умов договору, відбувся перехід ОСОБА_2 у власність спірного нерухомого майна, вказаний правочин відповідає волі сторін, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні, і вказаний правочин не потребує державної реєстрації, позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на дане нерухоме майно і просив визнати за ним право власності на вказану будівлю пилорами.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю пилорами, що розташована в АДРЕСА_1 (літера Б - будівля пилорами).

Перший заступник прокурора Луганської області, який не брав участі у розгляді справи і який діє в інтересах держави в особі Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області, на підставі п. 2 ст. 121 Конституції України, п. 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та стягнути з нього суму сплаченого збору у розмірі 606 грн. 32 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд постановив рішення, яким фактично затвердив перехід права власності від однієї особи до іншої, тим самим реалізував повноваження, які згідно з чинним законодавством України відносяться до компетенції нотаріальних та реєстраційних органів. Позивачем не було надано суду жодних доказів про право власності на спірну будівлю та право розпоряджатися нею, доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, що відповідно до ст. 121 УПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про місце та час судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку, заперечень на апеляційну скаргу у визначений строк не надали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Однак зазначені вимоги закону судом в повному обсязі виконані не були.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції з посиланням на застосуванням до спірних правовідносин вимог ст.ст. 331 ч. 2, 328, 182, 391, 392, 204, 297 ЦК України і ст. 4 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходив з того, що дійсно між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач набув у власність будівлю пилорами, у відчужувача майна ОСОБА_3 були повноваження на вчинення вказаного правочину, але враховуючи процедуру набуття у власність нерухомого майна, у позивача відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, оскільки вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону.

В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як вбачається із тексту позовної заяви ОСОБА_2, з якою він звернувся до суду, ним були заявлені вимоги тільки про визнання права власності на будівлю пилорами, що розташована в АДРЕСА_1 (літера Б - будівля пилорами). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що дана нежитлова будівля була придбана ним у відповідача, надавши акт приймання-передачу нежитлового приміщення від 22.09.2014 року (а.с. 9) та договір купівлі-продажу від 22.09.2014 року (а.с. 15-16). При цьому, позовних вимог про визнання правочину (договору купівлі-продажу) на підставі якого, як вважає позивач, у нього виникло право власності на зазначений вище житловий будинок у встановленому законом порядку, ним заявлено не було.

Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України).

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги в межах заявленого позову, не звернув уваги на те, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач зазначає, що ним було придбано вищезазначену будівлю пилорами у відповідача, але на даний час, враховуючи процедуру набуття у власність вказаного нерухомого майна, у нього відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину.

При цьому, позивач не зазначає, що саме перешкоджає сторонам належним чином посвідчити договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що право власності на будівлю пилорами у позивача з урахуванням викладених у позовній заяві обставин може виникати на підставі придбання за договором купівлі-продажу, який на час розгляду справи в суді у встановленому законом порядку дійсним визнаний не був, і з такими вимогами позивач до суду у встановленому законом порядку не звертався.

Судом в межах заявлених позовних вимог не розглядалися обставини придбання позивачем у відповідача нежитлової будівлі.

Таким чином, без вирішення питання про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, на підставі якого відповідно до зазначених вище норм права виникає право власності на житловий будинок, визнання за позивачем права власності є передчасним.

Виносячи рішення про визнання права власності за позивачем ОСОБА_2, суд не з'ясував питання про належність спірного майна на момент відчуження, від чого залежить питання про суб'єктний склад по справі, не з'ясував, в чому полягає неможливість нотаріального посвідчення угоди, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно без відповідних правових підстав.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскільки судом допущене порушення норм матеріального права, рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю заявлених у встановленому законом порядку по даній справі позовних вимог без попереднього вирішення питання про визнання правочину купівлі-продажу будівлі пилорами дійсним. При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та на підставі підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»,судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 у розмірі 606, 32 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Управління Пенсійного Фонду України в Троїцькому районі Луганської област, задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Луганської області судовий збір в сумі 606,32 грн. на розрахунковий рахунок № 839; банк: ДКСУ м.Київ МФО 820172; .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: