АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3312/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1292/17Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Шевченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 12.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши заяву на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, ОСОБА_2 погодився, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між сторонами кредитний договір.

Кредитний ліміт при відкритті карткового рахунку становив 400 грн., в подальшому неодноразово збільшувався та складав станом на 05.08.2011 року 15000 грн., а 03.10.2011 року зменшився до 10000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що банк надав кредитні кошти позичальнику, якими останній користувався протягом тривалого періоду.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк посилався на те, що відповідач в порушення зобовязань по кредитному договору, не здійснює погашення щодо повернення чергової частини суми кредиту, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 23.05.2016 року становить 19229,28 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив факти несанкціонованого зняття 27.07.2015 р. та 30.06.2015 р. коштів з картки ОСОБА_2 іншими особами шляхом здійснення грошових переказів з його картки для поповнення мобільного телефону, про що відповідач одразу попередив банк. Зазначені обставини стали підставою для розслідування кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ст.185 ч.1 КК України. При цьому суд зазначив, що позивач не довів факту того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв доступу до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, аканту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції з його картки без його відома, мотивуючи свої висновки посиланням на правову позицію, висловлену ВСУ при розгляді справи № 6-71цс15.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Статтею 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Одночасно, положення ст. 40-1 та ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлюють, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів.

Відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Так судом першої інстанції вірно встановлено, що 27.07.2015 року з картки № 502145, що належить відповідачу, були проведені три грошових перекази для поповнення мобільного телефону № 067-873-13-40 по 1001 грн. кожний, один переказ на 356 грн. та два грошові перекази для поповнення мобільного телефону № 096-556-11-64 по 3003 грн. кожний. Окрім того, 30.07.2015 року з картки відповідача № 502145 був проведено два грошовий переказ на суму 401 грн.

Після зникнення грошей з кредитної картки, відповідач звернувся на телефон гарячої лінії 3700 ПАТ КБ «Приватбанк» з повідомленням про шахрайські дій невідомих осіб та подав 30.07.2015 року заяву до СВ Крюківського ВМ КМВ УМВС України в Полтавській області.

За вказаною заявою Крюківським ВМ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001019, відомості про яке внесено до ЄРДР 31.07.2015 року з правовою кваліфікацією за ст. 185 ч. 1 КК України.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0001019, 30.07.2015 року о 13 год. 00 хв. біля входу до центрального офісу «Київстар» ОСОБА_2 виявив зникнення коштів з його кредитної картки «Приватбанк» 0502145 у розмірі 10000 грн.

Окрім вищезазначених звернень, ОСОБА_2 02.09.2015 року письмово повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про факт несанкціонованого зняття коштів з його кредитної картки.

Згідно повідомлень ПрАТ «Київстар» наданих на запит суду, вбачається, що 27.07.2015 року о 10 год. 33 хв. на підставі звернення особи в Центр обслуговування абонентів ПрАТ «Київстар» за адресою м. Кременчук вул. Соборна буд. 40/2 SIM-карту з телефонним номером +38067-873-13-40 було замінено на нову SIM-карту з таким же номером +38067-873-13-40. Причина заміни SIM-карти зазначена у звязку з втратою (не гарантійна заміна).

Станом на 10 год. 33 хв. 27.07.2015 року телекомунікаційні послуги по телефонному номеру +38067-873-13-40 надавались знеособлено на умовах послуги передплаченого звязку ПрАТ «Київстар».

Також в листі ПрАТ «Київстар» вказано, що заміна SIM-карти для абонентів передплаченого звязку не потребує предявлення заявником документу, що посвідчує особу. Ідентифікація абонента здійснюється працівником Центру обслуговування абонентів за унікальною інформацією, яка надає особа-заявник по абонентському номеру.

Суд першої інстанції вірно застосував правову позицію викладену ВСУ при розгляді справи №6-71цс15 від 13 травня 2015 року, згідно якої користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Для застосування відповідальності до особи слід довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за відсутності обставин, які безспірно доводять, шо користувач карткою своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, по справі відсутні правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 відповідальності по виплаті заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, відхиляється колегією суддів твердження про те, шо саме клієнт несе в повному обсязі відповідальність за всі операції з його карткою, що супроводжуються авторизацією, до моменту подачі ним письмової заяви про блокування картки, оскільки відповідач відразу сповістив про несанкціоноване зняття коштів з його карткового рахунку на гарячу лінію банку, позаяк останній не довів факту, що саме користувач ОСОБА_2своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу третім особам ініціювати платіжні операції з коштами, які перебували на рахунку його картки.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1