печерський районний суд міста києва
Справа № 757/393/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 листопада 2017 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Апарату Верховної Ради України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму у розмірі 6617 грн. 72 коп. та сплачений судовий збір, обґрунтовуючи свій позов тим, що сторони перебували у трудових відносинах, при яких відповідачу у зв'язку із щорічною основною відпусткою було виплачено суму відпускних, у подальшому ОСОБА_1 було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і до закінчення якої відповідач був звільнений за власним бажанням, проте кошти за 20 календарних днів щорічної основної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року не були повернуті. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, не враховуючи 15 % податку з доходів фізичних осіб, 1,5 % військового збору, та борг, який виник у жовтні 2015 року після оформлення безоплатної відпустки.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, подав суду письмові пояснення позову, та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлявся належним чином, за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання. Заяви, клопотання та письмові заперечення не подавалися суду.

За вказаних обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 1594 від 30.07.2013 відповідача ОСОБА_1 призначено на посаду заступника завідувача секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 09.07.2013 /а. с. 8/.

Згідно з Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 6515 від 10.06.2015 та додатку до нього у червні-серпні 2015 року відповідачу була надана відпустка, у т. ч. щорічна основна тривалістю 27 днів за робочий рік з 09.07.2015 по 09.07.2016 /а. с. 11/.

Відповідно до відомості на виплату грошей № 43/750 за червень 2015 року, відповідачеві було виплачено 13971,75 грн. /а. с. 13/.

Розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України № 8974 від 02.10.2015 відповідачеві було надано неоплачувану відпустку з 29 вересня по 23 жовтня 2015 року /а. с. 89, 90/.

Як вбачається з письмових пояснень представника позивача та підтверджується належними доказами у матеріалах справи, розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2015 про надання йому відпустки з наступного дня - 29.09.2015 - у день її надходження було неможливо у зв'язку з особливостями документообігу в Апараті Верховної Ради України. 29-31-го числа кожного місяця працівникам Апарату Верховної Ради України виплачується заробітна плата відповідно до пункту 3.2 Колективного договору Апарату Верховної Ради України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин /а. с. 104-107/.

Тобто, табель обліку відпрацьованого часу складається до 29 числа кожного місяця, щоб виплатити працівникам заробітну плату без затримок. Внаслідок цього робочі дні 29 та 30 вересня 2015 року були зараховані відповідачеві як такі, що відпрацьовані у повному обсязі, що підтверджується табелем обліку відпрацьованого часу працівників секретаріату Комітету з питань аграрної політики та земельних відносин і виплату заробітної плати за вересень було проведено у повному обсязі, включаючи два робочі дні, коли відповідач перебував у відпустці /а. с. 15, 16/.

Керуючись Розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України № 8974 від 02.10.2015 Відділ бухгалтерського обліку, фінансів та планування Управління справами Апарату Верховної Ради України провів перерахунок заробітної плати відповідача, внаслідок чого у жовтні 2015 року у нього виникла заборгованість перед Апаратом Верховної Ради України за два робочі дні вересня 2015 року у сумі 634 грн. 94 коп., яка була перерахована на наступний робочий місяць - жовтень, що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2015 року /а. с. 18/.

Проте, як вбачається з табелю обліку відпрацьованого часу працівників секретаріату Комітету з питань аграрної політики та земельних відносин за жовтень 2015 року, відповідач не відпрацював жодного робочого дня у цьому місяці, тому утримати борг за два робочі дні вересня із заробітної плати за жовтень було неможливо /а. с. 17/.

Розпорядженням Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України № 9464 від 29.10.2015 відповідачеві надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.11.2015 по 08.03.2016, у зв'язку із чим заробітна плата йому не нараховувалася /а. с. 9/.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1810 від 31.12.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі статті 38 КЗпП України /а. с. 10/.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач неодноразово попереджався, що відповідно до розпорядження Голови Верховної Ради України № 1810 від 31.12.2015, яким відповідача було звільнено з посади, він повинен повернути кошти Відділу бухгалтерського обліку, фінансів та планування Управління справами Апарату Верховної Ради України. Зокрема, у листах Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України № 15/60-9(20878) від 29.01.2016, № 15/60-16(29746) від 08.02.2016, № 15/26-1264(178998) від 20.07.2016, які залишилися без відповіді /а. с. 19, 20, 21/.

За частиною першою статті 22 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 був звільнений до закінчення робочого року, у рахунок якого він вже одержав відпустку, тобто, кошти за щорічну основну відпустку були отримані ним у повному обсязі, хоча відпрацьована була лише частина робочого року. При цьому утримати борг працівника перед роботодавцем під час його звільнення було неможливим, оскільки на момент звільнення відповідач перебував у неоплачуваній відпустці вже понад місяць, жодних нарахувань йому не здійснювалося.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Згідно з абзацом першим пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин.

Відповідно до абзацу 2 пункту 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП України, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію.

Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду, відповідно до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП України, протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

Таким чином судом встановлено, що частина суми за невідпрацьовані 20 календарних днів щорічної основної відпустки (5982 грн. 78 коп.), а також за два робочі дні, які були зараховані йому до відпрацьованого часу 29 та 30 вересня 2015 року на момент звільнення з посади (634 грн. 94 коп.), що разом становить суму у розмірі 6617 грн. 72 коп., підлягає поверненню відповідачем відділу бухгалтерського обліку, фінансів та планування Управління справами Апарату.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378 грн., сплачена позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 38, 127, 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 79, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Апарату Верховної Ради України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Апарату Верховної Ради України грошові кошти у розмірі 6617 грн. 72 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова