Справа № 316/42/17
Провадження № 2/316/314/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовській Н.О.,

за участю секретаря: Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, зазначивши що З 12 грудня 1998 року по 09 серпня 2007 року вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного життя у народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації Запорізької міськради в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 429. Спільне життя з відповідачем не склалося та 09 серпня 2007 року вони розірвали шлюб. Після розлучення син залишився проживати з позивачкою. Відповідач надавав грошові кошти на утримання сина, але розмір такої допомоги та її періодичність він визначав на власний розсуд. Добровільно в повній мірі допомагати відповідач в утриманні сина не бажав. Відповідно до рішення Енергодарського міського суду на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу щомісяця, починаючи з 03.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В 2016 році син закінчив 11 класів загальноосвітньої школи. Після закінчення 11 класів він вступив до Національного університету фізичного виховання і спорту України. На даний час ОСОБА_4 є студентом першого курсу факультету спорту та менеджменту Національного університету фізичного виховання і спорту України денної форми навчання, що підтверджується довідкою №888 від 19.12.2016 року. В серпні 2016 року позивачкою було проведено оплату за навчання сина ОСОБА_4 в розмірі 12950,00 грн. та 5130 грн. за проживання у гуртожитку, що доводиться копією квитанції. Тобто фактично понесені витрати на навчання сина в розмірі 18080 грн.. ? частини цих витрат складає 9040 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 9040,00 грн., а також понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у її відсутність, за участю представника.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю представника.

Представник ОСОБА_5 в судове засідання зявився, вимоги позивача не визнав у повному обсязі, надавши письмові заперечення, відповідно яких зазначив, що мати ОСОБА_1 неодноразово виганяла неповнолітнього сина ОСОБА_4 з дому, так з травня по грудень 2014 року син був вимушений жити у дідуся та бабусі в м. Камянка-Дніпровська та у відповідача по справі. У 2008 році ОСОБА_3 написав заяву до бухгалтерії СМСЧ-1 про добровільне утримання з зарплатні аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_1 на утримання сина. Проте так як зазначені кошти до сина не доходили, був вимушений звернутися до бухгалтерії СМСЧ-1 про відкликання зазначеної заяви. Відповідач надавав фінансову допомогу сину, купляв для нього одяг, взуття, давав гроші на харчування. 18.12.2014 року рішенням Енергодарського міського суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 03.12.2014 року. Періодично у 2015 році та з лютого по серпень 2016 рік, неповнолітній ОСОБА_4 через постійне непорозуміння з вітчимом та позивачкою мешкав то в м. Кам'янка-Дпіпровська у дідуся та бабусі, то в відповідача. З 1.09.2016 року неповнолітній ОСОБА_4 навчається в Національному університеті фізичної культури і спорту України в м. Києві на денному відділенні. Проте, незважаючи на щомісячне отримання аліментів на утримання сина, ОСОБА_1 відмовляється використовувати їх на розвиток, виховання та утримання неповнолітнього сина. Після вступу ОСОБА_4 до інституту 27.08.2016 року відповідач вислав синові 6200 грн., з яких саме неповнолітній ОСОБА_4 сплатив 5130 грн. за гуртожиток. До матеріалів позову долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3407 від 08.08.2016 року про сплату 12900 грн. за навчання в університеті, проте платником в ній зазначено ОСОБА_4 Перед виїздом до Києва на навчання неповнолітній ОСОБА_4 отримав від відповідача 2000 грн., а іншу частину від свого діда ОСОБА_6 18.01.2017 року, через відсутність матеріальної допомоги з боку матері, відповідач перерахував на банківську карту сина 1000 грн., 01.02.2017 року ще 1200 грн.

Суд, вислухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, свідків, дав оцінку зібраним по справі доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, (а.с.5).

Відповідно до договору №172 від 15.08.2016 року про надання освітніх послуг для здобувача освітнього ступеня бакалавра, ОСОБА_4 є студентом Національного університету фізичного виховання і спорту України зі спеціальності Фізична культура і спорт (спеціальність менеджмент у спортивній діяльності) з 01.09.2016 року по 01.07.2020 рік, з оплатою за весь час навчання в сумі 51800,00 грн., за рік 12950,00 грн. (а.с. 91).

Відповідно договору № 1-209-188 про надання послуг тимчасового проживання у студентському містечку НУФВСУ від 01.09.2016 року ОСОБА_4 тимчасово проживає у кімнаті №209/2 гуртожитку №1, який знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Костунаєвський, 7. Строк проживання з 01.09.2016 року по 30.06.2016 року, з оплатою за цей період 5130,00 грн. (а.с. 65).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 здійснена оплата за навчання, за період 2016-2017 навчальний рік в сумі 12950,00 грн., та за проживання у гуртожитку за цей же період в сумі 5130 грн. (а.с. 66, 67).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що з батьками він не завжди находить спільну мову. Наприкінці серпня 2016 року він в супроводі дідуся ОСОБА_7 їздив до Києва для укладання договорів звязаних з навчанням та проживанням. Походження грошей йому особисто не відомо, зі слів дідуся зазначені кошти надала мати ОСОБА_1 В період коли приїжджає на вихідні або святкові дні живе дома у матері.

Свідок ОСОБА_7, зазначив, що ОСОБА_1 є його донька. В серпні він разом з онуком ОСОБА_4 їздив до Києва, для вирішення всіх питань повязаних з навчанням та проживанням у Національному університеті фізичного виховання і спорту України. Кошти які були сплачені за навчання та проживання належать саме матері онука ОСОБА_1

Оцінюючи письмові докази, які були надані представником відповідача як докази понесених ним витрат на сплату гуртожитку у розмірі 6200 грн., які були перераховані на картковий рахунок сина, суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтверджують належним чином дійсне здійснення саме на сплату за проживання у гуртожитку, так як спростовуються поясненнями ОСОБА_4, про те, що у батька ОСОБА_3 знаходилась картка, на яку кожен місяць нараховувалась допомога на ОСОБА_4, як на дитину-інваліда віком до 18 років.

Кошти які були перераховані відповідачем на рахунок сина ОСОБА_4, відповідно виписки банку (а.с. 92), розцінюються судом як добровільне допомога на проживання.

Відповідно довідки №1009 Державної соціальної допомоги дітям-інвалідам за період липень 2015 рік по квітень 2016 рік ОСОБА_3 отримав 10053,77 грн. (а.с. 89).

Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати додаткові витрати на утримання дитини, повязані з її навчанням.

Відповідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Обовязок участі у додаткових витратах на дитину покладається на батьків до досягнення нею повноліття.

У звязку з вищенаведеним, суд вважає можливим, стягнути з відповідача додаткові витрати на її утримання, повязані з її навчанням та проживанням у гуртожитку за період 2016-2017 учбового року, в сумі 9040,00 грн., що становить 50 % вартості навчання та проживання у гуртожитку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з Відповідачі на користь Позивача також мають бути присудженні понесенні останнім витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 СК України, ст. ст. 10, 58, 60, 88. 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,- задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНПП НОМЕР_2, додаткові витрати на утримання дитини- Скляр ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 9040,00 (девять тисяч сорок) грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Енергодарський міський суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська