Справа № 500/1673/16-ц
Провадження № 2/500/817/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю:

представника ОСОБА_1

адвоката Живори Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_6

про

стягнення авансового платежу

В С Т А Н О В И В

Позивач судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Представник позивача пояснила, що договором про наміри від 29 квітня 2015 року сторони визначились щодо купівлі належної відповідачам частини будинку АДРЕСА_1, за що позивач передав відповідачам 1800 доларів США в рівних частках. Разом із тим договір не був нотаріально затверджений що є підставою для визнання його нікчемним, у зв'язку із чим просить стягнути з відповідачів в рівних частках 1800 доларів США за курсом НБУ на час прийняття рішення, а також судовий збір.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Представник відповідача та відповідач ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечують та пояснили, що договір був укладений, документація позивачеві була надана, а рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської оласті від 12 серпня 2015 року приміщення було виділено в окремий об'єкт нерухомості та встановлено порядок користування земельною ділянкою. Також пояснили, що позивач відмовився від укладення договору, проживав постійно у будинку, звідки був виселений за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської оласті від 16 серпня 2016 року, що вважать за підставу, яка підтверджує відсутність провини відповідачів у виконанні договору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, оповіщена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін, думку захисту, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

Предметом дослідження за позовом є стягнення авансового платежу за договором від 29 квітня 2015 року про наміру купівлі-продажу частини будинку за адресою АДРЕСА_2.

Наявність договору та обставини його укладення сторони не оскаржують.

Вказаним договором позивач у підтвердження в майбутньому укласти договір купівлі-продажу частини будинку АДРЕСА_1 загальною вартістю 23000 доларів США сплатив аванс кожному з відповідачів по 900 доларів США, що складає 1800 доларів США.

Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що нотаріальне посвідчення договору повинно відбутись до липня 2015 року, на момент чого ОСОБА_4 зобов'язаний надати техпаспорт, домову книгу, книжки з оплати комунальних послуг без заборгованості та ключі. Допискою в кінці договору, яка засвідчена підписами сторін, продавці звільняють житло з 14 травня 2015 року.

Вимогами ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Таким чином оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору суми є авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Разом із тим, в судовому засіданні визначено, що з метою виконання свого обов'язку для отримання належної документації відповідачі звернулись до суду, де рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2015 року за позовом відповідачів до інших осіб відповідачам виділено в натурі в окремий об'єкт нерухомості 7/48 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Розпорядженням за № 382р Ізмаїльського міського голови від 07 вересня 2015 року вказаним 7/48 частка житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за АДРЕСА_1 привласнено та зареєстровано адресний номер АДРЕСА_2.

Вказані дії вчинялись за ініціативою відповідачів у виконання своїх обов'язків за попереднім договором, про наявність якого та наслідки укладення договору купівлі-продажу в майбутньому позивач не заперечував та у свою чергу згідно угоди між сторонами заселився до вказаного приміщення.

Разом із тим сторони не заперечують проти того, що на час укладення попереднього договору жодна із сторін не наполягала на нотаріальному посвідченню договору та визнання його нікчемним саме з цієї причини.

Роз'ясненнями п.13 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З урахуванням вказаного визначальним є причина, за якої сторони не уклали договір купівлі-продажу.

З урахуванням доказів, що наведені вище та стосуються дій сторін по виконанню дій для укладення договору, відповідачі з свого боку виконали зобов'язання щодо підготовки документів для належного укладення договору, що підтверджене рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2015 року за позовом відповідачів до інших осіб, за яким відповідачам виділено в натурі в окремий об'єкт нерухомості 7/48 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Вказані обставини зумовлюють можливість укладення договору у нотаріуса.

Між тим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2016 року визначено, що позивач відмовився від укладення договору купівлі-продажу зазначеної частини будинку, однак не звільнив житлове приміщення. Вказана обставина, що встановлена рішенням суду, спростовує обґрунтування позивачем посилання на сповіщення від 30 вересня 2015 року про необхідність надання документації з боку відповідачів.

З урахуванням часу, на протязі якого позивач користувався житловим приміщенням з травня 2015 року до прийняття судом рішення 16 серпня 2016 року про виселення, та звернення позивача із даним позовом про стягнення авансу до суду 04 квітня 2016 року, суд вважає обгрунтованими посилання відповідачів на те, що дії позивача є причиною неможливості укладення договору купівлі-продажу вказаної частини будинку, що у свою чергу унеможливлюють повернення авансу.

Керуючись ст. 210 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про стягнення авансового платежу відмовити.

Скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М.Жигулін