Справа №359/8856/17
Провадження № 2/395/2793/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Тоцькій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції про зняття арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

07.11.2017 року позивач, через свого уповноваженого представника, звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 18.07.2017 року вона отримала у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок в с.Іванків Бориспільського району Київської області по вул. Народна, №72.

Під час державної реєстрації права на підставі вказаного документу нотаріус встановила, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься обтяження відносно належного позивачу майна, а саме - арешт, реєстраційний номер обтяження: 69761, об'єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта додається).

Зазначене обтяження зареєстровано 19 липня 2004 року ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою Київської області на підставі постанови ОСОБА_2 державної виконавчої служби б/н від 14 листопада 2001 року.

Як видно з виконавчого листа №1-86 від 01.11.2001р. та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2001р. арешт майна позивача проводився для забезпечення конфіскації, яку було застосовано у вигляді додаткового покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.229-1 КК України, що, крім згаданих документів, підтверджується вироком Бориспільського міськрайонного суду від 31.07.2001 року.

Разом з тим, у відповідності до постанови державного виконавця від 08.09.2002 року та відмітки на звороті виконавчого листа №1-86 виконавче провадження було закінчено у зв'язку з відсутністю у позивача майна, що підлягає конфіскації.

Однак обтяження, накладене в зв'язку з виконавчим провадженням, залишилося зареєстрованим в державних реєстрах, в зв'язку з чим позивач обмежена у праві розпоряджатися своїм майном.

З огляду на вказане позивач просить зняти арешт, накладений на підставі постанови б/н від 14.11.2001р., виданої ОСОБА_2 державною виконавчою службою, реєстраційний номер обтяження: 69761, зареєстровано: 19.07.2004 ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою Київської області, об'єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_1, додаткові дані: архівний номер: 3868993KIEV45, дата виникнення: 16.11.2001.

В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи.

В судове засідання представник позивача не зявилася, до початку розгляду справи через канцелярію суду, надала клопотання про розгляду справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 20.12.2017 року до суду надійшла заява головного державного виконавця Письок Ю.В., в якій остання просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

Так, судом встановлено, вироком місцевого суду Бориспільського району Київської області від 31.07.2001 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.229-1 КК України та з урахуванням ст.ст.44,43 КК України, призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна (а.с.9-10).

01.11.2001 року місцевим судом Бориспільського району Київської області було видано виконавчий лист щодо конфіскації всього індивідуального майна ОСОБА_1 (а.с.7).

08.11.2001 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вище вказаного виконавчого листа (а.с.8).

08.09.2002 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вище вказаного виконавчого листа, оскільки майно, яке підлягає конфіскації відсутнє, згідно акту від 26.03.2002 року та відповідей на запити (а.с.11).

Згідно інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта, вбачається, що на підставі постанови б/н від 14.11.2001р., виданої ОСОБА_2 державною виконавчою службою, 19.07.2004 ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою Київської області заборонено відчуження невизначеного майна, усього нерухомого майна ОСОБА_1. Реєстраційний номер обтяження: 69761, архівний номер: 3868993KIEV45, дата виникнення: 16.11.2001 (а.с.3-6).

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 вказаного Закону).

Судом встановлено, що позивач отримала у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в с.Іванків Бориспільського району Київської області по вул.Народна,72. Під час державної реєстрації права власності на вказаний будинок, нотаріусом було повідомлено позивача, що все її нерухоме майно перебуває під арештом, накладеним постановою ОСОБА_2 ДВС від 14.11.2001 року.

Судом встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого була винесена зазначена постанова, на теперішній час закінчене, що підтверджується копією постанови від 08.09.2002 року, у зв'язку із чим необхідність у забезпеченні виконання виконавчого документу шляхом накладення арешту на все майно позивача на даний час відсутня.

Позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного обтяження її нерухомого майна, що порушує права ОСОБА_1, з огляду на ці обставини суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 40 ,57, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76, 77, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, накладений на підставі постанови б/н від 14.11.2001 року, виданої ОСОБА_2 державною виконавчою службою, реєстраційний номер обтяження: 69761, зареєстровано: 19.07.2004 року ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою Київської області, об'єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_1, додаткові дані: архівний номер: 3868993KIEV45, дата виникнення: 16.11.2001, виключивши вказаний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту такого рішення безпосередньо до Апеляційного суду Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_6