Справа № 360/1208/16-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/1184/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 17.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_2, треті особи - Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_4, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, треті особи - ОСОБА_4, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, треті особи - ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на частину спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 31 серпня 2015 року померла його мати ОСОБА_5 і після її смерті відкрилась спадщина на належну спадкодавиці земельну ділянку площею 3,574 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озерської сільської ради.

За життя, а саме 4 серпня 1994 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно позивачу.

Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті матері, подавши відповідну заяву до Бородянської районної державної нотаріальної контори, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, через відсутність кадастрового номера даної земельної ділянки.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4, які є його сестрами, також звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері за законом.

Так як ОСОБА_2 має право на обовязкову частку у спадщині, то просив визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, на 5/6 частин вказаної земельної ділянки.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 та Озерської сільської ради, просила визнати заповіт, посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем Озерської сільської ради на користь ОСОБА_3 недійсним, визнати за нею (ОСОБА_2Г.) право власності на 1/3 частину спадкової земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері, оскільки вказаний заповіт не був належним чином оформлений, так як був надрукований на друкарській машинці і мати не розуміла змісту цього заповіту, при житті спадкодавиця завжди бажала, щоб все майно було розділене в рівних частках між трьома її дітьми, заповіт був посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем виконкому Озерської сільської ради, а зареєстрований лише 22 лютого 2016 року філією м.Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи».

ОСОБА_4 подала до суду позов до ОСОБА_3 та Озерської сільської ради, який в процесі розгляду справи уточнила, але в послідуючому відмовилась від даної уточнюючої заяви, внаслідок чого та ухвали Бородянського районного суду від 2 листопада 2016 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкової земельної ділянки.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року позови задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, в порядку спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, як обовязкову частку у спадщині після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, як обовязкову частку у спадщині після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

В інших частинах в позовах відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею, її сестрою та братом право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га. з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, як обовязкову частку у спадщині після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що 31 серпня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 і після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданого Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №266 (а.с.7,12,41,43,48-49).

За життя, а саме 4 серпня 1994 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно позивачу (а.с.11).

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, позивач, відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 належним чином прийняли спадщину після смерті матері, звернувшись із відповідними заявами до Бородянської районної державної нотаріальної контори, але державний нотаріус своєю постановою від 8 квітня 2016 року відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкову земельну ділянку через відсутність витягу з державного земельного кадастру про цю земельну ділянку, який Управління Держгеокадастру у Бородянському районі видати не має змоги, оскільки відомості про спірну земельну ділянку не внесені до ДЗК (а.с.40-63).

В обгрунтування зустрічних позовних вимогах щодо визнання заповіту недійсним відповідачка ОСОБА_2 посилається на те, що вказаний заповіт не був належним чином оформлений, так як був надрукований на друкарській машинці і мати не розуміла змісту цього заповіту, при житті спадкодавиця завжди бажала, щоб все майно було розділене в рівних частках між трьома її дітьми, заповіт був посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем виконкому Озерської сільської ради, а зареєстрований лише 22 лютого 2016 року філією м.Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи», мати бажала змінити цей заповіт, однак позивач їй в цьому перешкоджав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці належним чином прийняли спадщину після смерті матері, але не можуть оформити своїх спадкових прав у передбаченому законом порядку у нотаріуса, тому приймаючи до уваги також згоду на це позивача, було визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, в порядку спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5, а за ОСОБА_2 і ОСОБА_4 право власності на вказану земельну ділянку по 1/6 частині за кожною як обовязкову частку у спадщині.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так, колегією суддів було встановлено, та підтверджено апелянтом в судовому засіданні, що при житті їхня мати ОСОБА_5 бажала, щоб усе майно, яке належало їй на випадок смерті, було розподілено між її дітьми, сином ОСОБА_3, та доньками ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних долях.

Дана обставина підтверджується, написаною власноручно, заявою від 02.04. 2011 року, ОСОБА_5 - спадкодавця, до Озерської сільської ради, та державного нотаріуса Бородянського району Київської області. Вказана заява, була зареєстрована за вхідним номером 69 від 13.04.2011 року, секретарем виконкому Озерської сільської ради ОСОБА_6

Крім того, дану подію сама ОСОБА_6, яка працює секретарем Озерської сільської ради, підтвердила в суді першої інстанції будучи допитаю в якості свідка, що саме в 2011 році ОСОБА_4 принесла до сільської ради заяву від імені ОСОБА_5 про її бажання залишити земельний пай на трьох дітей, однак, сама ОСОБА_5 до сільської ради не приходила, так як була інвалідом, вона (свідок) з цього приводу з нею (ОСОБА_5С.) не спілкувалась і ніхто не просив її прийти до ОСОБА_5 для належного оформлення нового заповіту.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натоміть з матеріал справи вбачається, що заповіт був посвідчений 04.08.1994 року секретарем виконкому Озерської сільської ради, а внесений до реєстру лише 22.02.2016 року, філією м. Києва та Київської області, державного підприємства «Національні Інформаційні Системи».

З цього випливає, що на день смерті ОСОБА_5 31 серпня 2015 року, який є і днем відкриття спадщини, заповіт не був оформлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, тобто не була виконана належним чином воля покійної матері апелянта.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

На дані порушення чинного законодавства суд першої інстанції не звернув і не взяв до уваги та не дослідив обставин, наведених в матеріалах справи. А саме, заяву ОСОБА_5 до Озерної сільської ради Бородянського району Київської області. Якою Цією спадкодавець, висловлює своє волевиявлення, щодо заповіту, який був підписаний нею раніше.

Колегія суддів приходить до висновку, що при оформленні даного заповіту не були дотримані вимоги до форми заповіту.

Даний заповіт, відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України, дійсно було посвідчено уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, на якого покладено обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій, натомість з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій вУкраїни.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 ст. 207 ЦПК України.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки воля спадкодавиці ОСОБА_5 виконана відповідно до чинного законодавства України не була, що підтверджується відповідним записом в книзі сільської ради, а позивачі, як спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку, то вимоги апелянта про визнання право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, в порядку спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5. у рівних частинах підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Позови ОСОБА_3 до Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_2, треті особи - Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_4, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, треті особи - ОСОБА_4, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, треті особи - ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на частину спадкового майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, в порядку спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, як обовязкову частку у спадщині після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 275754, виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, як обовязкову частку у спадщині після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: