Справа № 569/8719/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Михайленко О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» (далі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 67 820 грн. 76 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що працював з 20.02.2011 року по 14.03.2017 року в ПАТ «РІВНЕАЗОТ».

14 березня 2017 року відповідно до наказу № 731-ВК від 10.03.2017 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю.

На дату звільнення заборгованість по заробітній платі складала 72 729 грн. 10 коп., в тому числі:

-заробітна плата за січень 2017 року 9 120,35 грн.;

-заробітна плата за лютий 2017 року 13 035,68 грн.;

-заробітна плата за березень 2017 року 50 573,07 грн. (в тому числі: вихідна допомога в розмірі трьохмісячного середнього заробітку 29 211,33 грн., компенсація за невикористану відпустку 13 750,69 грн.).

Заробітна плата не виплачена відповідачем по даний час, в зв»язку з чим він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 67 820 грн. 76 коп.

В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь середній заробіток в розмірі 62 255,39 грн. Зменшені позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, просить суд їх задоволити.

Представник ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал». Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ "РІВНЕАЗОТ", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності, а тому на підставі ч. 2 ст. 1171 ЦК України просить суд звільнити ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні позивача в повному обсязі.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 20.02.2011 року позивач був прийнятий на роботу на в ПАТ «РІВНЕАЗОТ», з якої він на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) звільнився 14 березня 2017 року.

У день звільнення 14 березня 2017 року перед позивачем у відповідача існувала заборгованість з виплати заробітної плати та сума яка підлягала виплаті при звільненні становила 72 729,10 грн. В зв»язку із невиплатою заробітної плати відповідачем, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

07 червня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області бкло видано судовий наказ, яким стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 72 729,10 грн.

11 серпня 2017 року відповідачем було здійснено безготівкове перерахування позивачу суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 72 729,10 грн.

Сторонами у справі не оспорюються факт роботи позивача в день звільнення, а також існування у відповідача перед позивачем заборгованості по виплаті заробітної плати, її розміру і період існування заборгованості, а тому вказані обставини в силу положень частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

ОСОБА_4 з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З викладеного вище вбачається, що відповідач, який в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заборгованої заробітної плати, порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі була повністю виплачена відповідачем позивачу 11 серпня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, що підтверджується довідкою про суми, які належать до виплати при звільненні (а.с. 4), і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, суд приходить до висновку що відповідач зобов»язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15 березня 2017 року, тобто з дня, наступного робочого за днем звільнення, по 10 серпня 2017 року, тобто по день що передує виплаті заборгованості.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

ОСОБА_4 з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як слідує з розрахунку середньомісячного заробітку за затримку виплати розрахункових, оголошеного в судовому засіданні представником відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 616,39 грн.

ОСОБА_4 Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», загальна кількість робочих днів у березні 22 робочих дні, у квітні 19 робочих днів, у травні - 20 робочих днів, у червні - 20 робочих дні, у липня 2017 року 21 робочий день, у серпні 2017 року 22 робочих дні.

В періоді, за який позивач просить стягнути середній заробіток, кількість робочих днів становить 101 і включає в себе 13 робочих дні за березень 2017 року, 19 робочих дні за квітень 2017 року, 20 робочих дні за травень 2017 року, 20 робочих днів за червень 2017 року, 21 робочий день за липень 2017 року, 8 робочих дні за серпень 2017 року.

Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 616,39 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 15 березня 2017 року по 10 серпня 2017 року включно становить 62 255 грн. 39 коп. (616,39 грн. х 101 днів), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 255 грн. 39 коп. підлягають задоволенню повністю.

Доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов»язань по виплаті заробітної плати перед позивачем та про те, що шкода позивачу була заподіяна в стані крайньої необхідності суд вважає безпідставними.

ОСОБА_4 із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Зазначена правова позиція, яку відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні таких норм права, викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

З огляду на викладене, недоотримання всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», обмеження на підприємстві поставки природного газу, що не дало змоги виробити продукцію не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_4 п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволити.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15 березня 2017 року по 10 серпня 2017 року включно в розмірі 62 255 (шістдесят дві тисячі двісті п»ятдесят п»ять) гривень 39 копійок.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Рівнеазот» (код ЄДРПОУ - 05607824) в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5