АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/1276/17 Головуючий суддя І інстанції Скляренко С. О.
Провадження № 22-ц/790/5593/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- 194 666 грн. 97 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначав, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.12.2016 ОСОБА_1, який керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, власник ОСОБА_3, було визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок чого автомобілю позивача було завдано механічних ушкоджень. Відновлювальний ремонт автомобілю позивача у офіційного дилера Тойота ТОВ «Автоарт», з використанням придбаних за власний кошти необхідних запчастин, вартував позивачу 293666 грн. 97 коп. З урахуванням виплаченої позивачеві страховою компанією «ВУСО» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністі водія вказаного автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром понесеної шкоди і страховою виплатою на суму 194 666 грн. 97 коп.

Крім того, позивач просив відшкодувати йому на 5000 грн. моральну шкоду, отриману внаслідок душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, необхідністю протягом тривалого часу знаходити кошти для ремонту, від чого потерпав сімейний бюджет та сімейні відносини, змінився його звичний спосіб життя.

Позивач також просив відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 36 000 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 158666 грн. 97 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1586 грн. 67 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року виправлено арифметичну помилку, допущену у рішенні суду від 03 серпня 2017 року, визнано вважати правильним у вступній та резолютивній частині, а також повному тексті рішення - в другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 194666 грн. 97 коп., судовий збір у розмірі 1946 грн. 67 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір у розмірі 2196,33 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що представник позивача не мав повноважень на підписання позовної заяви та участь у розгляді справи, оскільки строк дії адвокатського договору між ним та позивачем сплив ще 31.12.2016 року. Судом було відновлено розгляд справи по суті та запитано повноваження представника позивача перед стадією судових дебатів, що є порушенням процесуального права. Вказав, що у прохальній частині позовної заяви не вказано, з кого саме позивач просить суд стягнути заявлені позовні вимоги. Вважав, що суд не звернув уваги на те, що надані позивачем в обґрунтування позовних вимог копії товарних чеків не містять відомостей щодо марки автомобіля, державного номерного знаку, що унеможливлює ідентифікацію складових (запчастин конкретного автомобілю) взагалі й не підтверджує відношення до відновлювального ремонту автомобіля позивача - «Lexus Lx 570», державний номер НОМЕР_2.

Вказав, що позивачем не надано жодних доказів щодо обсягу, ступеню та характеру пошкоджень автомобілю, а саме фотознімків пошкоджень, довідок поліції з описом пошкоджень, не досліджувались матеріали про адміністративне правопорушення, на підставі яких було винесено постанову про наявність вини відповідача. Крім того, представником позивача було повідомлено про небажання надавати автомобіль для огляду або проводити оцінку спричиненої шкоди із залученням аварійних комісарів, оцінювачів чи експертів, що унеможливлює підтвердження заявлених позовних вимог щодо проведених відновлювальних робіт.

Зазначив, що автомобіль позивача 2010 року випуску, що підтверджується залученою позивачем до позовної заяви копією технічного паспорту, тобто на момент ДТП автомобіль використовувався більше пяти років, відповідно, до складових, які підлягають заміні, повинен був бути застосований коефіцієнт зношення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 19.11.2016 о 14 годині 30 хвилин сталося ДТП за участю ОСОБА_1, який, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, по вул. Тополева, 20 в м. Харкові, та ОСОБА_2, який керував автомобілем «Lexus Lx 570», державний номер НОМЕР_2. В результаті порушення ОСОБА_1 п. 8.4 «г» ПДР сталося зіткнення, зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на один рік. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідач не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вона відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі.

Наявність вини в діях відповідача ОСОБА_1 не підлягає доказуванню.

Власником автомобілю марки ««Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3

Відповідачем ОСОБА_1 була застрахована цивільно-правова відповідальність на підставі полісу страхування серії АЕ № 9927942 у страховій компанії «ВУСО».

Позивач здійснив ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Lexus Lx 570», державний номер НОМЕР_2.

Згідно актів виконаних робіт, рахунків про оплату та товарних чеків, вартість ремонтних робіт та запчастин склала 293 666, 97 грн.

Страховою компанією «ВУСО» позивачу було виплачено відшкодування завданої шкоди в сумі 99000 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованимиі в цій частині про стягнення майнової шкоди у розмірі 194666 грн.97 коп., та в частині стягнення витрат, повязаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог, згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у розмірі 1946,67 грн. підлягають задоволенню, а щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов висновку що факт заподіяння відповідачем ОСОБА_2 не доведений, тому в її задоволенні відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1192 ЦК України передбачає наступні способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого:

1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 22 ЦК України передбачені загальні правила для відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Стаття 1194 ЦК України у частині першій передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна норма міститься у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». А саме, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Різниця між фактичним розміром понесеної шкоди і страховою виплатою становить 194 666, 97 грн.

Згідно до наданих позиачів документів, які відповідачем не спростовані він здійснив ремонт отриманих внаслідок ДТП механічних ушкоджень автомобіля на суму 293 666, 97 грн.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" , якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність ошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Аналогічну правову позицію було викладено у роз`ясненнях, які були надані судам у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміанльних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

За висновками Верховнго Суду України , що викладені у постанові № 6-691цс15 від 02 грудня 2015 року, правильним є стягнення із винного водія фактичної вартості ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги стосовно підписання позову неповноважною особою, оскільки заявлений позов був у подальшому належним чином підтриманий позивачем.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,313, 314, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії