АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/3212/15-ц Головуючий в І інстанції Савчак С.П.
Номер провадження: №22-ц/791/1659/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цвєткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24.04.2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №НЕС0GK00001149, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 доларів США з кінцевим строком повернення коштів до 24.04.2027 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 8505,86 доларів США, з яких: 7012,66 доларів США заборгованість за кредитом, 766,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 144,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 166,20 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 11,57 штраф (фіксована частина), 404,49 доларів штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 8505,86 доларів США, що еквівалентно 183 811,61 грн, та судові витрати.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк, починаючи з листопада 2007 року неправомірно нараховував комісію, без визначення у кредитному договорі конкретних дій, у звязку із вчиненням яких позичальнику нараховується комісія за обслуговування кредитного договору, боржник не був повідомлений про зміну в односторонньому порядку відсоткової ставки, а відтак змінена відсоткова ставка не підлягає застосуванню, як і не підлягають стягненню одночасно нараховані штраф та пеня, оскільки це є застосуванням подвійної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать обставинам справи та дослідженим судом доказам, а також нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.ст.1048, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №НЕС0GK00001149, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 24 серпня 2007 року по 24 квітня 2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 8000 доларів США на купівлю будинку, а також у розмірі 1440 доларів США для сплати страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту.

Відповідно п. 2.2. договору позичальник зобовязався погашати кредит та відсотки за користування ним у порядку визначеному договором.

З наданого банком розрахунку заборгованості за зазначеним кредитним договором вбачається, що станом на 31 липня 2015 ( 03.08.2015 ) року у ОСОБА_2 існує заборгованість у розмірі сумі 8505,86 доларів США, з яких: 7012,66 доларів США заборгованість за кредитом, 766,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 144,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 166,20 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 11,57 доларів США штраф (фіксована частина), 404,49 доларів США штраф (процентна складова).

Погашення заборгованості відповідно п.7.1 договору здійснюється щомісяця у сумі 105,02 доларів США у період з 17 по 24 число кожного місяця.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі.

Згідно пункту 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні , а саме: зміні курсу долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Як вбачається із розрахунку наданого банком, підвищення процентної ставки з 12 % на рік до 14,04 % відбулось починаючи з 24 листопада 2008 року.

На виконання умов п. 2.3.1. ОСОБА_3 направив ОСОБА_2 повідомлення про зміну відсоткової ставки , що підтверджується реєстром рекомендованих відправлень від 01.11.2008 року з відтиском поштового відділення м. Дніпропетровська, відповідно якого листи були направлені на адресу місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 та реєстрації: АДРЕСА_1, зазначені у кредитному договорі.

За наведених обставин, приймаючи до уваги, що доказів виконання позичальником визначеного договором обовязку повідомляти ОСОБА_3 про зміну місця проживання матеріали справи не містять, з огляду на те, що позивач з дотриманням положень п.2.3.1. надіслав повідомлення позичальнику про підвищення відсоткової ставки за договором у період дії норми права, яка передбачала таке право кредитора, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду про порушення позивачем умов п.2.3.1. кредитного договору та неправомірність дій позивача по нарахуванню заборгованості з урахуванням зміненої відсоткової ставки.

Крім того, як вбачається з виписки по договору (а.с.96-101) ОСОБА_2 неодноразово здійснював платежі за кредитним договором, що свідчить про його обізнаність щодо підвищення процентної ставки, незаконність підвищення якої в судовому порядку у передбаченому законом порядку боржником не оспорювалась.

Хибними також є висновки суду про неправомірність нарахування пені у іноземній валюті, оскільки у п.4.1 договору сторони визначили, що у разі, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Позивач, предявивши вимогу про сплату заборгованості, визначив її суму у гривневому еквіваленті, що відповідає вимогам ст.533 ЦК України, відповідно якої, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо належності у розумінні ст.58 ЦПК України такого доказу як розрахунок заборгованості, з огляду на те, що розрахунок містить відомості про період та суму заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, нарахованим пені, комісії та штрафам, у звязку із чим колегія суддів вважає безпідставним відхилення судом першої інстанції розрахунку позивача про нарахування заборгованості та відмову у задоволенні позовних вимог, хоча відповідач та його представник не заперечували наявність заборгованості, однак не погоджувались з її розміром, вважаючи його завищеним.

Крім того, приймаючи до уваги п.п.6.2., 7.1. договору, надані позивачем докази щодо дій кредитора по обслуговуванню кредитного договору, як під час його укладення, так і виконання, зважаючи на загальне положення цивільного законодавства про свободу договору, а також те, що позичальником положення правочину в частині нарахування комісії недійсними не визнавались, а оплата по договору здійснювалась, у тому числі, і з урахуванням нарахованої комісії, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду про неправомірність нарахування позивачем комісії та відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу та пені суд помилково вважав, що в даному випадку має місце подвійна відповідальність позичальника, однак такий висновок суду не ґрунтується на положеннях укладеного сторонами договору та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, зі змісту положень п.4.1, п.5.4. кредитного договору не вбачається подвійної відповідальності за одне й те саме порушення умов договору, а чітко визначена відповідальність за кожне з допущених боржником порушень умов кредитного договору по сплаті заборгованості по тілу кредитe, процентам, а також визначена окрема відповідальність за порушення строку виконання зобовязань, які визначені кредитором як забезпечення належного та добросовісного виконання зобовязань за правочином і на які позичальник погодився при укладенні правочину та отриманні кредитних коштів.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, який судом апеляційної інстанції перевірений і не спростований відповідачем в ході розгляду справи належними доказами, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у звязку із чим вважає необхідним рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі ст.88 ЦПК України у зв'язку з ухваленням рішення судом апеляційної інстанції судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5790,06 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 8505,86 доларів США, що еквівалентно 183 811,61 грн, та судовий збір у розмірі 5790,06 грн. Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1