Справа №461/1538/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Львівське комунальне підприємство «Центральне» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 14 705,00 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., завдану внаслідок залиття її квартири. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь витрати повязані з оцінкою вартості завданої шкоди та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову покликається на те, що разом з сімєю проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить їй на праві власності з 2009 року. Поверхом вище проживає ОСОБА_2 Як вказує позивач, внаслідок халатного ставлення ОСОБА_2 до сантехнічних приладів у своїй квартирі, її квартиру №7 було неодноразово затоплено, в результаті чого постраждали стеля та стіни у приміщенні кухні, коридору та ванної кімнати. Вважає, що залиття її квартири сталося саме з вини відповідача, однак ОСОБА_2 ігнорує її вимоги відшкодування заподіяної їй шкоди. Крім того, зазначає, що внаслідок залиття квартири в результаті винних та неправомірних дій відповідача, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних та моральних стражданнях. Хвилювання та думки про те, як їй черговий раз відновити стан своєї квартири, тримає її у постійній нервовій та психологічній напрузі, створило для неї дискомфорт та нервове напруження.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Просить позов задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні, кожен окремо, позов заперечили, з підстав викладених у письмових запереченнях. Просять відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності з винесенням рішення, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2009 року /а.с.13/.

Квартира №13, в якій проживає ОСОБА_2, розташована за вказаною адресою поверхом вище.

08.04.2014 року, 21.06.2016 року та 30.08.2016 року відбулось залиття квартири ОСОБА_1

У відповідності до Звіту про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлюваних) робіт приміщень квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 37/7, датованого 14.02.2017 року, вартість відновлюваних будівельно-монтажних робіт станом на дату оцінки становить 14 705,00 грн./а.с.19-39/.

Згідно положень Конституції України та Цивільного кодексу України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У той же час законодавство зобов'язує власника не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб його квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода , заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як видно з Актів обстеження квартири №7, складених комісією ЛКП «Центральне» 08.04.2014 року, 21.06.2016 року та 30.08.2016 року причиною затоплення стали несправності сантехнічних приладів мешканців квартири №13, яка знаходиться поверхом вище /а.с.14-16/.

Складені акти, не містять посилання на дати залиття квартири, однак містять посилання на те, що в результаті обстеження вище розташованої квартири № 7 виявлено замокання стелі та стін. З пояснень відповідачки, до її квартири заходили працівники ЛКП та бачили, що стіни її ванної кімнати були сухими, а щоб встановити дійсні причини несправності сантехнічних умов необхідною була руйнація стін ванної кімнати, чого зроблено не було, адже відповідачкою не було надано на це згоди. Суд зазначає, що саме на балансі ЛКП «Центральне» знаходиться система сантехнічного водопостачання будинку, і обовязок комунального підприємства полягає у забезпеченні справного стану сантехнічних приладів. При цьому, як видно з наведених актів у таких взагалі відсутні будь-які посилання на приміщення чи обєкти у квартирі №13, які були оглянуті комісією ЛКП.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ЦПК України, для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Згідно висновку №0422 від 20.07.2017 року, за результатами проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи, встановити конкретну технічну причину появи вологи на конструкціях квартири №13 і , як наслідок на конструктивних елементах нижче розташованої квартири №7 на дату проведення експертизи не виявляється можливим /а.с.91-102/. Крім того, як зазначив експерт у наданому висновку, на підставі візуального обстеження, можливо лише припустити аварійну ситуацію в приміщенні суміщеного санітарного вузла квартири №13, зокрема: негерметичність загальних стояків водопостачання й каналізації в приміщенні санвузла квартири №13 або в перекритті конструкції між третім (квартира №13) і другим (квартира №7) поверхом житлового будинку.

Відтак, беручи до уваги надані суду документи на підтвердження доводів сторін, суд вважає, що акти ЛКП «Центральне» та висновок проведеної по справі експертизи не містять ствердного висновку про безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача на наслідками у вигляді залиття квартири №7, що ставить під сумнів акти складені ЛКП «Центральне» з приводу події залиття квартири, спростовує презумпцію вини відповідача та виключає відповідальність ОСОБА_2 за понесені позивачем матеріальні витрати щодо відновлення квартири в попередній стан, а тому приходить до переконання, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Більше того, з наведених актів незрозуміло, з яких саме підстав комісія прийшла висновку щодо несправності обєктів у квартирі відповідача, адже не зазначено, що сааме було досліджено комісією при обстеженні даної квартири.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, суд, враховуючи те, що доводи позивача щодо вини відповідача у неодноразовому залитті її квартири №7 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та повністю спростовані відповідачем, приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, що заподіяна ОСОБА_1, відтак в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати в рамках даної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, оскільки суд, в ході розгляду справи не знайшов підстав для задоволення позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.