Номер провадження: 22-ц/785/2194/17
Головуючий у першій інстанції Шевирін А. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просила стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з лікуванням дітей - інвалідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 16804 грн. 53 коп.

Позов обґрунтовано тим, що до січня 2013 року позивач перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньок - двійнят: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Діти є інвалідами дитинства з діагнозом - дитячий церебральний параліч та потребують проходження періодичних курсів лікування. У період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року діти проходили 11-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування в м. Трускавець.

Посилаючись на те, що доньки пройшли черговий курс лікування, який потребував додаткових витрат на переїзд, розміщення та оплату за лікування у загальному розмірі 33609 грн. 06коп., ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь половину зазначених витрат.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дітей-інвалідів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 16804 грн. 53 коп. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі є батьками малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтв про народження від 13 липня 2010року серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с.5, 6).

З посвідчень серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, виданих 16 січня 2012року Татарбунарським УПСЗН вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані дітьми - інвалідами на період з 20.09.2011року по 30.09.2016 року (а.с.15, 58).

У період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшли 11-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування м. Трускавець, що підтверджується виписками з історії хвороби дітей (а.с.7, 8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала від ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» та від ФОП ОСОБА_8 рахунки на оплату лікувальної путівки та послуг з тимчасового розміщення у зазначений період, які сплатила у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 17.05.2016 року про сплату 17000 грн. за путівку та 13200 грн за послуги з тимчасового розміщення дітей (а.с.9, 10, 10а, 17).

З довідки ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» від 02.06.2016 року №600/1-418 та акта здачі-прийняття робіт від 03.06.2016 року, підписаного ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_3, вбачається, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року пройшли курс реабілітації в лікувальному закладі м. Трускавець, а також отримали від фізичної особи-підприємця послуги з тимчасового розміщення, при цьому вартість курсу лікування у розмірі 17000 грн. та послуг з розміщення у розмірі 13200грн. позивачем сплачено (а.с.13, 14).

ОСОБА_3 були понесені витрати на переїзд до лікувального закладу за маршрутом Одеса - Львів та у зворотному напрямку разом з дітьми та супроводжуючою особою ОСОБА_9 (матір'ю позивача) на загальну суму 1284 грн. 72 коп., що підтверджується залізничними квитками серії ДИ №723606 від 15.05.2016року, серії ДИ №723607 від 15.05.2016року, серії ДИ №723608 від 15.05.2016року, серії ДИ №723605 від 15.05.2016 року, серії ДИ №723609 від 04.06.2016року та серії ДИ №723610 від 04.06.2016 року (а.с.18,19).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за рецептами лікарів Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Будущее» від 23.12.2015 року та від 01.03.2016 року ОСОБА_3 в аптеці «Вива Фарм Юг», м. Одеса, придбано ліки Ноофен та Трикортін загальною вартістю 2267 грн. 33коп. (а.с.11, 12).

Судом також встановлено, що відповідач працює за контрактами з іноземними судновласниками, при цьому тривалість контрактів протягом 2016 року складала від 2 тижнів до 5 місяців (а.с.35, 91, 141, 166).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК).

Оскільки на утриманні позивача перебувають малолітні діти-інваліди з діагнозом дитячий церебральний параліч, які постійно потребують лікування та оздоровлення, що підтверджується матеріалами справи й не заперечується сторонами, при цьому діти за медичним приписом у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року пройшли черговий курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації, у зв'язку з чим ОСОБА_3 понесла додаткові витрати на переїзд до лікувального закладу, розміщення в ньому, покриття вартості курсу та придбання необхідних дітям ліків на загальну суму 33609 грн. 06 коп., беручи до уваги те, що батько дітей ОСОБА_4 працює за контрактом за кордоном та має задовільне матеріальне становище, стягнення з нього половини розміру додаткових витрат, понесених позивачем у зв'язку з лікуванням малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідатиме засадам розумності та справедливості цивільного законодавства.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості поданих ОСОБА_3 доказів отримання від ФОП ОСОБА_8 послуг з розміщення дітей вартістю 13200 грн. через порушення фізичною особою-підприємцем порядку відображення цих коштів у Книзі обліку доходів і витрат, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

За змістом ч. 1 ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ОСОБА_4 до органів опіки та піклування протягом 2013-2016 років з метою перевірки цільового використання ОСОБА_3 отриманих від нього коштів на дітей, що свідчить про його згоду з належністю витрачання позивачем аліментів та іншої допомоги на дітей.

Подані відповідачем докази у вигляді судових рішень про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей за попередні роки (а.с.148-158), листа з Департаменту охорони здоров'я та соціального захисту населення від 13.09.2016 року (а.с.66, 67) та рішень виконавчого комітету Татарбунарської міської ради про надання ОСОБА_3 адресної матеріальної допомоги у 2013 та 2015 роках (а.с.134-137) є неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування - понесення ОСОБА_3 додаткових витрат на реабілітацію дітей у період травня - червня 2016 року.

Твердження апелянта про відмову ОСОБА_3 здійснити оздоровлення малолітніх дітей у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року за рахунок держави також не підтверджуються будь-якими доказами.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець