АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3385/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: визнаня права власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного конторолю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_5 Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати право власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля буд. 38 по вулиці Тобольській у місті Харкові, площею 19, 9 м2 в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що його батьку - ОСОБА_6 як інваліду Великої вітчизняної війни ІІ групи в якості засобу пересування був наданий автомобіль «Запорожець» з ручним керуванням. Після отримання автомобіля рішенням виконкому Дзержинської райради депутатів від 12.10.1965 року №280/11 було надано місце для забудови гаража на площадці проти будинку № 38 по вулиці Тобольській в місті Харкові. Його батьки за власні кошти побудували гараж літ. «З-1», розміщений біля житлового будинку №38 по вулиці Тобольській в місті Харкові. Зазначений гаражний бокс згідно технічного висновку 1968 року забудови, має площу 19,9 кв. м., стіни виконані з шлакоблоків, підлога бетонна, гараж електрифікований, придатний до експлуатації, відповідає всім будівельним нормам, будівельна вартість гаражного боксу складає 19054, 00 грн. За життя батько не приватизував гаражний бокс, оскільки був інвалідом та хворів. 08.05.1991 року ОСОБА_6 помер.

Після смерті останнього гаражем користувалась його мати ОСОБА_7, сплачувала платежі за користування гаражним боксом, підтримувала його у належному стані та оскільки мешкала разом із батьком, то фактично прийняла спадщину після смерті батька позивача.

Після смерті матері він (ОСОБА_4М.) як єдиний спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини до ХДНК №6, де отримав лист-відмову, оскільки у нього були відсутні правовстановлюючі документи. Також позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про отримання правовстановлюючих документів на зазначений гаражний бокс, проте отримав відмову.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2017 рокупозов ОСОБА_4 задоволено та визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля буд. № 38 по вулиці Тобольській у місті Харкові, площею 19,9 м в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 26 червня 2015 року, актовий запис №10153 від 01.07.2015 року.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржено представником Харківської міської ради, який посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів є передумовою виникнення права власності. Позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, тому його право не можна визнати порушеним.

Вважає, що приймаючи рішення про визнання права власності на самочинно збудоване майно, без введення його в експлуатацію, суд фактично взяв на себе обовязки та повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю та органу державної реєстраційної служби, тим самим вийшовши за межі своїх повноважень.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що спадкоємець не набуває право власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув право власності на таке майно.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на те, що будівництво гаражу було проведено в 1968 році на підставі дозвільних документів, передбачених діючим на той час законодавством, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Харківської міської ради.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питания: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_6 здійснив будівництво гаражу відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_6 Г.», а також використовуючи дозвіл №969 на право виконання земляних робіт, згідно загальнообовязкового рішення Харківської міської ради депутатів трудящих за №7 від 19.09.1963 року, однак він та його дружина ОСОБА_7 не встигли за життя зареєструвати право власності, що стало підставою для відмови нотаріуса в оформленні за спадкоємцем ОСОБА_4 спадщини, то за ОСОБА_4 підлягає визнанню право власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля будинку№ 38 по вулиці Тобольській у місті Харкові, площею 19, 9 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи батьками позивача ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_6Г.», виконавчий комітет Дзержинської райради депутатів трудящих вирішив надати інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_6 місце для побудови гаража на площадці згідно плану «Харківпроект» проти будинку №38 по вул. Тобольській, про що свідчить архівна копія вказаного рішення, видана ОСОБА_4 Державним архівом Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 27.06.2007 року №Р-1168.

Згідно дозволу №969 на право виконання земляних робіт згідно загальнообовязкового рішення Харківської міської ради депутатів трудящих за №7 від 19.09.1963 року громадянину ОСОБА_6 було надано дозвіл на проведення робіт щодо будівництва гаражу, початок роботи 05.11.1965 рік, кінець 10.11.1965 року, при цьому дозвіл видано на підставі погодженого креслення за №51.

08.05.1991 року помер ОСОБА_6 26.06.2015 року померла ОСОБА_7

Відповідно до даних технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція», яке діє на підставі Державної ліцензії серії АЕ №000794 від 19.09.2012 року «Про стан основних будівельних конструкцій будівлі гаража літ. «З-1», розміщеного у дворі житлового будинку №38 по вулиці Тобольській у місті Харкові, можливості збереження та подальшої експлуатації», будівництво гаража літ. «З-1» 1968 року забудови розміщено у ряду гаражів, влаштованих у дворі житлового будинку №38 по вулиці Тобольській у місті Харкові, складається з гаражного боксу з площею 19, 90 кв. м., всі основні будівельні конструкції видимих деформацій не мають, за несучою здатністю та експлуатаційним властивостям, конструкції гаражу літ. «З-1» відносяться до стану ІІ задовільний, за станом несучих та огороджувальних конструкцій гараж відноситься до ІІ категорії придатний для нормальної експлуатації, будівельна готовність обєкту 100%.

На гараж у дворі будинку №38 по вулиці Тобольській у місті Харкові виготовлено технічний паспорт станом на 04.12.2015 року, в якому інвентаризаційна вартість гаражу встановлена в розмірі 19054, 00 грн.

ОСОБА_5 Харківської державної нотаріальної контори від 15.12.2015 року №446710214, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у заявника немає правовстановлюючих документів на даний гараж.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Як вбачається з матеріалів справи листом ОСОБА_5 Харківської державної нотаріальної контори від 15.12.2015 року №446710214, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у заявника немає правовстановлюючих документів на даний гараж.

Відсутність правовстановлюючих документів на гараж підтвердили в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник.

При вирішенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно суд першої інстанції не застосував законодавство, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців (батьків позивача) на момент закінчення будівництва гаражу, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається з архівної копії рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_6Г.» останнього було зобовязано проект гаража і його привязку погодити з УМА міста(а.с. 20).

Між тим доказів про те, що проект гаража був погоджений з відповідним органом, а потім побудований гараж введений в експлуатацію на підставі діючих на той час правових норм зі складанням акту районної ради про прийняття гаражу до експлуатації , позивачем ОСОБА_6 як до суду першої так і апеляційної інстанції не надано.

Тобто у спадкодавця ОСОБА_6 не виникло за життя права власності на спірний гараж.

Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

У звязку із зазначеним колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_4 вимоги про визнання за ним як спадкоємцем права власності на самочинно збудований гараж лише зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав його прав спадкоємця, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало його батькам - спадкодавцям (частини 3, 5 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України при здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Однак таких позовних вимог ОСОБА_4 до суду не заявлено.

У звязку з зазначеним судова колегія вважає, що рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2017 року ухвалено з порушенням вимог матеріального права, що є підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для скасування цього рішення та відмови у позові ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313,314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного конторолю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_5 Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за законом.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: