Справа № 490/7038/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєвау складі:
головуючого судді- Черенкової Н.П.,
при секретарі - Шевельовій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2,-
ВСТАНОВИВ:
За приписами ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.
Державний виконавець до судового засідання не з*явився, надав заяву про розгляд подання у його відсутності та вимоги подання підтримав у повному обсязі.
Обставини справи, встановлені судом.
17.03.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак станом на 15.11.2017 року рішення суду боржником залишається не виконаним.
17.03.2017 року та 20.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.
Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Так, забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.
Особа, яка має невиконанні зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено протилежне.
Державним виконавцем не надано жодного доказу, який би свідчив про умисне ухилення боржниками від виконання зобов'язань, а саме по собі, невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом встановленого строку, визначеного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішеннями суду обов'язків.
В матеріалах справи немає доказів того, що державним виконавцем направлялись на адресу боржника виклики та вимоги про необхідність з'явитися до державного виконавця для надання пояснень та доступу до домоволодіння для опису майна.
Відповідно до імперативних вимог п. п. 5, 6 ч.2 ст.199 ЦПК України, особа, яка звертається в суд із позовом, заявою, скаргою чи поданням зобов`язана не тільки викласти всі обставини на підтвердження своїх вимог, але й зазначити відповідні докази на їх підтвердження.
Подання не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали подання не містять посилання на докази ухилення боржника від виконання рішень судів.
Враховуючи вищевикладене, використовуючи принцип справедливості, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державний виконавець передчасно та безпідставно просить про примусове проникнення до житла боржників, оскільки, відсутні докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, та відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов'язання, суд не вбачає підстав для задоволення подання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 292-294, 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,-
У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.
Суддя Н.П. Черенкова