Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 327/157/17 Головуючий у 1 інстанції: Завіновська А.П.
Провадження № 22-ц/778/3557/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі
Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначивши, що з 07.07.1988р. по 11.08.1988р. він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. При виконанні військового обов`язку на території ДРА отримав множинні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок (контузія головного мозку 1988 р.), наслідком яких стали множинні рубці на шкірі в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1998 року) у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестебуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом; ІХС, дифузного кардіосклерозу, СН ІІ; ангіопатії сітківки обох очей; розповсюдженого остеохондрозу хребта; гіпертонічної хвороби ІІ ст., хронічної ішемії І ст.», через що йому було встановлено третю групу інвалідності.
Обґрунтовуючи наявність завданої моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок отриманих під час проходження військової служби поранень він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, і з роками стан його здоров`я лише погіршується. Він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, наявні виражені почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично. В нього часто виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров`я не має і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв`язки, внаслідок чого доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. У зв`язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 240 000 грн., яка була завдана йому внаслідок ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.
Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
По справі встановлено, що відповідно до довідки вих. № 611 від 25.01.2017р., виданої Об`єднаним військовим комісаріатом Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області, ОСОБА_1 у період з 07.07.1988р. по 11.08.1988р. проходив військову службу на території Афганістану. Відповідно до переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 063 від 08.02.1994р., на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії (а.с. 8).
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 5147 від 20.12.2016р., множинні вогнепальні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок (контузія головного мозку 1988р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначені у висновку спеціаліста Київського міського клінічного бюро СМЕ № 2921/ж від 20.12.2016р., у подальшому призвели до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії, а саме: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1998 року) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, частими (2-3 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. ІХС, дифузного кардіосклерозу, СН ІІ. Ангіопатії сітківки обох очей. Розповсюдженого остеохондрозу хребта, що підтверджується медичними документами. Та вказані поранення, котузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`яз-
ків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.12).
На підставі виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0825513, від 15.02.2017р. ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності (терміном на один рік) у зв`язку із пораненням, контузією і захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.11).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому, Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, та суд, дослідивши ці заперечення та надавши їм належну оцінку, визнав їх обґрунтованими з огляду на ті докази, які є наявними в матеріалах справи.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, у зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч. 3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У ході розгляду справи ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача відносно себе, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з отриманою шкодою.
Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії для позивача шляхом створення належних умов для підтримання здоров`я; організації соціального та інших видів обслуговування, надання пільг.

Статтею 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2013р. № 975, передбачено виплату у зв`язку з погіршенням стану здоров`я або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або у випадку встановлення інвалідності одноразової грошової допомоги.
З урахуванням вказаних норм та фактичних обставин цієї справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: