Справа № 720/1042/17
Провадження № 2/720/623/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 02 червня 2016 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Головна, № 82 в с. Строїнці Новоселицького району. Вони як спадкоємці за законом своєчасно прийняли спадщину. Однак, оскільки спадкодавець не отримав при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/4 частці спадкового домоволодіння та визначити ОСОБА_2 частку в майні колишнього робочого двору, як її частину набуту у спільному сумісному майні подружжя.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Новоселицького району та третя особа в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу в їх відсутності.

Суд вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що по вул. Головна, № 82 в с. Строїнці Новоселицького району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд.

Дане домоволодіння станом на 1990-1991 роки, до набрання чинності Закону України «Про власність», відносилося до категорії робочих дворів, головою якого був ОСОБА_6, який помер 02 червня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_2 посилається на відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на домоволодіння, а також на належність домоволодіння їй та померлому чоловікові як таке, що було побудовано ними під час шлюбу.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (надалі КпШС) в редакції 1969 року, діючий на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час побудови житлового будинку та господарських споруд вказаного домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення щодо спільної сумісної власності подружжя та її поділу закріплені у ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України та ч.1 ст.357 ЦК України.

Згідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз'яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

У відповідності до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради Новоселицького району № 444 від 22 червня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташоване по вул. Головна, № 82 в с. Строїнці Новоселицького району Чернівецької області відносилося до дворів робочого типу, головою якого був ОСОБА_6.

Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1991 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в ОСОБА_4 сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

З актового запису про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вбачається, що вони уклали свій шлюб 28 квітня 1991 року.

Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_6, на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2, то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з свідоцтва про укладання шлюбу серії І-МИ № 427802 від 28 квітня 1991 року спадкодавець ОСОБА_6 був чоловіком позивачки ОСОБА_2.

З свідоцтва про народження позивача ОСОБА_3 серії І-МИ № 126722 від 23 липня 2003 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 був його батьком.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_6 як спадкоємці за законом першої черги по 1/4 частці домоволодіння прийняли його дружина позивачка ОСОБА_2 та його син позивач ОСОБА_3, які на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 сільської ради Новоселицького району № 447 від 22 червня 2017 року та матеріалами спадкової справи.

Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_6 та своєчасно прийняли спадщину, інших спадкоємців не має, відповідач та третя особа позов визнали, то за кожним необхідно визнати по 1/4 частці домоволодіння в порядку спадкування.

Крім цього, за позивачкою ОСОБА_2 не визначена частка в майні колишнього робочого двору, що збереглася на теперішній час, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно.

Враховуючи ту обставину, що вказане домоволодіння належало подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, то кожен з них мав рівні частки у вказаному майні. Таким чином, частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на домоволодіння становить 1/2.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачкою ОСОБА_2 1/2 частки у вказаному домоволодінні, як її частку в майні колишнього робочого двору, що збереглася на теперішній час.

На підставі ст.ст. 13 Конституції України, ст.ст. 22, 28 КпШС, ст.ст. 60,70 СК України, ст.ст. 16, 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним по 1/4 частці домоволодіння, яке розташоване по вул. Головна, № 82 в с. Строїнці Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», сараю літера «Б», літньої кухні літера «В», гаражу літера «Г», альтанки літера «Д», вбиральні літера «Е», колодязя № 1, вигрібної ями № 2,3, огорожі № 4,5, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Визначити ОСОБА_2 1/2 частку в майні колишнього робочого двору у домоволодінні, яке розташоване по вул. Головна, № 82 в с. Строїнці Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», сараю літера «Б», літньої кухні літера «В», гаражу літера «Г», альтанки літера «Д», вбиральні літера «Е», колодязя № 1, вигрібної ями № 2.3, огорожі № 4,5, як її частину набуту у спільному сумісному майні подружжя.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: