Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2107/17 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 6 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна,

за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 серпня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок позначений на плані літ. «А», мансарду «А-1», прибудову «а», сарай «Д», сарай «Е», гараж «З» по бульвару Шарварка, 1 в м. Новоград-Волинський Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його брат ОСОБА_3 отримав земельну ділянку під забудову по вул. Чернишевського, 27 (перейменовано на бульвар Шарварка, 1) в м. Новоград-Волинський, де розпочав будівництво житлового будинку.

01 вересня 2014 року брат помер, і не встиг його добудувати. Готовність будинку становила 87 %. Прийнявши спадщину після смерті брата, він добудував цей будинок. Але відповідач відмовив у прийняті його в експлуатацію, тому змушений звернутися до суду для визнання права власності на обєкт нерухомого майна.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути судові витрати.

Зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не вірно визначено належного відповідача по справі, оскільки згідно із Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного слідує, що питання реєстрації права власності не належить до повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав його доведеними в повному обсязі. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Згідно положень частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом згідно копії рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради депутатів трудящих від 09 серпня 1951 року ОСОБА_3 надано право на індивідуальне будівництво на земельній ділянці, площею 600 кв.м. під № 32 по вул. Кірова у м. Новоград-Волинському (а.с. 12).

Відповідно копії Договору «На право будування домобудинку та безсстрокового користування земельною ділянкою» від 10 березня 1954, ОСОБА_3 виділено земельну ділянку по вул. Кірова, 32 в м. Новоград-Волинський, для будівництва будинку (а.с.7-10). У подальшому вулицю Кірова у м. Новоград-Волинському було перейменовано на вулицю Чернишевського.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 успадкував незакінчене будівництво жилого будинку по вул. Чернишевського, 27, в м. Новоград-Волинський, після смерті брата ОСОБА_3, який помер 01.09.2004 (а.с.19).

29 листопада 2005 року позивачу видано державний акт серії ЯА № 895696 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Чернишевського, 27 в м. Новоград-Волинський, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.22).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Новоград-Волиснької міської ради від 12.05.2011 вулицю Чернишевського було перейменовано на бульвар ОСОБА_4 (а.с.30).

Згідно копії технічного паспорту, виготовлено КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24 вересня 2013 року на імя «ОСОБА_2Г.» по бульвару Шарварка, 1 в м. Новоград-Волинський розташований житловий будинок, загальною площею 190,4 кв.м.(а.с. 31-34).

Положеннями статті 392 ЦК України передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.6 вищезгаданого Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад.

Частиною 2 ст.6 даного Закону передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 звертався до відповідного органу про прийняття в експлуатацію жилого будинку та проведення його державної реєстрації і від субєкта державної реєстрації отримав відмову.

Лист-повідомлення № 1006-3-20/1741/17 від 26 червня 2017 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області лише містить розяснення ОСОБА_2 щодо порядку прийняття в експлуатацію житлового будинку.

Позивачем не надано доказів порушення його прав відповідачем і таких не встановлено судом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції не враховані зазначені обставини справи і дані порушення призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, колегія суддів приходить до висновку що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України наявні підстави для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору в сумі 1599 грн. 73 коп. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 88 ЦПК України дані судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна.

Судові витрати у розмірі 1599 грн. 73 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: