Справа № 373/411/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/3273/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 57 27.07.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Тимошевської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог, щодо

звільнення з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 грудня 2013 року ( виконавче провадження №38376668 ), нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: будинку, загальною площею 97,40 кв.м., житловою площею 64,40 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1

заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» права іпотекодержателя щодо будинку, загальною площею 97,40 кв.м., житловою площею 64,40 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача заявлені безпідставно, оскільки суд не встановив наявність спору між позивачем та відповідачем у справі.

Жодні рішення чи дії відповідача не призвели до порушення прав позивача.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України та ст. ст. 1, 15 ЦПК України спору між сторонами у даній справі суд не вбачає, як і порушення відповідачем прав позивача, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

У зв'язку із цим, апелянт просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 07 червня 2013 року на адресу відділу ДВС Переяслав-хмельницького МРУЮ представником позивача подано заяву про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 боргу у розмірі 259 001,02 грн. за кредитним договором.

Цією є ж заявою представник позивача просив накласти арешт на все майно ОСОБА_2 ( а.с. 37-38 ).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудки Сергія Петровича від 18 грудня 2013 року накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2, який зареєстрований до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 20 січня 2014 року ( а.с. 41, 42 ).

Окрім цього, заборона на вказане нерухоме майно здійснена за заявою Закритого акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» відповідно до договору іпотеки від 12 листопада 2007 року ( а.с. 44-46 ).

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, виконавчий лист у даному виконавчому провадженні повернутий стягувачеві без виконання та без скасування зазначеного арешту на майно боржника ( а.с. 89, 90-91 ).

Заява позивача, адресована до виконавчої служби, про скасування арешту на зазначене майно залишилась без відповіді, унаслідок чого Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» 19 квітня 2017 року звернулось до суду із названими вимогами.

Правовою підставою для задоволення заявлених вимог зазначив положення ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи рішення по справі, місцевий суд, на переконання суду другої інстанції, здійснив обґрунтований висновок про відсутність підстав згідно зазначеного матеріального права для задоволення позову.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому, місцевий суд дав належну оцінку доказів у справі і ухвалив законне та обґрунтоване рішення відповідно до зазначених у позові положень матеріального права та ст.ст. 11, 58-60, 212-215 ЦПК України.

Таким чином, доводи Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 52, 54 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 572, 575 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 4, 11, 31, 61 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються названими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про неврахування положень рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року щодо захисту його прав, арешт перешкоджає в установленому законом та договором порядку отримати задоволення своїх вимог за кредитним договором, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності та не спростовують, у силу викладеного, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову.

Посилання, апелянта на те, що позовні вимоги ґрунтуються саме на незаконному накладенні арешту на заставне майно банку, не є підставою для задоволення, як позовних, так і апеляційних вимог, оскільки, в такому разі, відповідно до положень ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, передбачений інший порядок оскарження постанови про накладення арешту, а саме: з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Також, на переконання апеляційного суду позовні вимоги, щодо заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» права іпотекодержателя щодо будинку ( загальною площею 97,40 кв.м., житловою площею 64,40 кв.м. ), розташованого за адресою вул. Шляхова, 16, с. Козлів, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, стосується можливого порушення права в майбутньому, а відтак, вони ( вимоги ) не підлягають до задоволення, оскільки, такий порядок суперечить положенням ст. 15 ЦК України, згідно якої підлягає захисту цивільне право лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що в даному випадку відсутнє.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

М.В. Мережко