Провадження №2/359/17/2017
Справа №359/1531/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та зобов»язання повернути квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 15 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Клименком Д.Б., вона є власником квартири АДРЕСА_1. 04 червня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір позики. В той же день на вимогу позикодавця було укладено договір іпотеки та накладено заборону на відчуження предмету іпотеки. В подальшому ОСОБА_2 без жодних переговорів та консультацій щодо неналежного виконання договору іпотеки від 04 червня 2014 року уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Проте, вказаний договір є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не є власником квартири, а тому не могла виступати продавцем квартири, та в подальшому розпорядилася власністю позивача у неналежний спосіб без урегулювання спору у судовому порядку. Крім цього, ОСОБА_1 вказала на те, що вона не підписувала договір іпотеки від 04 червня 2014 року, укладений між нею та ОСОБА_2, довіреність від 04 червня 2014 року, видану нею ОСОБА_7 та ОСОБА_8, заяву ОСОБА_1 від 04 червня 2014 року. Тому ОСОБА_1, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, від 22 січня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П., а також зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_9 позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що згідно доводів позивача договір купівлі-продажу квартири, укладений 22 січня 2015 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_2 не є власником вказаної квартири, не може виступати її продавцем та заволоділа нею та документами на неї у неналежний законом спосіб без урегулювання спору у судовому порядку за законодавством України. Проте, вказані доводи позивача є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не повернула ОСОБА_2 суму позики у строк, визначений договором позики від 04 червня 2014 року, тому іпотекодержатель відповідно до положень договору іпотеки від 04 червня 2014 року та вимог чинного законодавства прийняла рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, правовстановлюючі документи на квартиру під час укладення договору іпотеки були передані іпотекодержателю. Крім цього, позов ОСОБА_1 не містить жодної правової підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Необґрунтованими є вимоги позивача також щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 спірну квартиру, яка на сьогодні належить іншій особі, чинний власник набув право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку та на законних підставах. Зважаючи на те, що позивачем не наведено жодних законних підставі для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні пред'явленого позову.

Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання, вони у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред'явленого позову належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, на підставі договору дарування квартири від 15 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Клименком Д.Б., ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14).

04 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики. За умовами якого ОСОБА_1 позичила (взяла у боргу) у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 248499 гривень 30 копійок, що на день укладення договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 21000 доларів США 00 центів та зобов'язалась повернути борг до 04 серпня 2014 року (т.1 а.с.59).

В той же день, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за договором позики ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки. Відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, саме: квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.107-108).

На підставі вказаного договору іпотеки 04 червня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. накладено заборону на відчуження предмета іпотеки, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (т.1 а.с.111).

ОСОБА_2 належним чином виконала свої зобов'язання за договором позики та надала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 21000 доларів США. Вказана обставина підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою про отримання грошових коштів (т.1 а.с.155).

04 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до договору позики від 04 червня 2014 року, якою сторони домовились, що заборгованість по договору позики складає 251230 гривень, що за курсом НБУ на день підписання додаткової угоди становить 21000 доларів США 00 центів, зазначену суму грошових коштів ОСОБА_1 зобов'язалась повернути готівкою в строк до 04 жовтня 2014 року (т.1 а.с.59-а).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Крім того, у відповідності до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень ст.ст.33,36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Згідно з положенням ч.1 та ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Як вбачається зі змісту договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного04 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, після виникнення відкладальної обставини, визначеної цим договором, а саме: з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документального підтвердженого надсилання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язується передати, а іпотекодержатель прийняти у власність належну іпотекодавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.150-153).

Згідно вимоги-заяви від 10 листопада 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Деревянко В.В., ОСОБА_2 просить вказаного приватного нотаріуса передати ОСОБА_1 заяву-вимогу наступного змісту, зокрема, зобов'язую Вас сплатити згідно з договором позики від 04 червня 2014 року грошову суму у розмірі 310888 гривень 20 копійок, що на сьогоднішній день за курсом НБУ становить еквівалент 21000 доларів США, протягом 31 календарного дня з моменту отримання даної заяви-вимоги. У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги-заяви ОСОБА_2 буде змушена діяти згідно з п.5.2.9 договору іпотеки і в рамках чинного законодавства, і в тому числі від свого імені продати предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог (т.1 а.с.157,158).

Зазначена заява-вимога від 10 листопада 2014 року була отримана ОСОБА_1 13 листопада 2014 року, що підтверджується транспортною накладною GrandEX (т.1 а.с.115).

За змістом свідоцтва від 22 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Деревянко В.В., вбачається, що 10 листопада 2014 року ОСОБА_1 передано заяву-вимогу ОСОБА_2 Заява містила відомості щодо невиконання ОСОБА_1 умов договору позики грошових коштів від 04 червня 2014 року, вимогу повернути грошову суму боргу протягом 31 календарного дня з моменту одержання ОСОБА_1 заяви-вимоги та попередження про те, що в разі неповернення, вказаної грошової суми, буде звернено стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку (т.1 а.с.116).

Згідно з вимогами ч.1-2 та ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Встановлено, що умовами договору іпотеки від 04 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зокрема п.5.2.9 передбачено, право продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-який особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за основним зобов'язанням.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 мала намір придбати спірну квартиру.

Зважаючи на це, 22 січня 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири відчужила квартиру АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_13 Вказана обставина підтверджується договором-купівлі-продажу квартири від 22 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №212 (т.1 а.с.102-103).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.140).

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не було порушено встановлений Законом України «Про іпотеку» порядок задоволення своїх вимог як іпотекодержателя у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за основним договором, а саме за договором позики грошових коштів від 04 червня 2014 року.

При цьому, суд критично сприймає доводи ОСОБА_1про те, що вона не підписувала договір про задоволення прав іпотекодержателя від 04 червня 2014 року, договір іпотеки від 04 червня 2014 року, що укладені між нею та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., та зареєстровані в реєстрі за №4236 та №4234, а також заяву від імені ОСОБА_1 від 04 червня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстровану в реєстрі за №4238, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України правочин повинен відповідати волевиявленню його учасників.

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2015 року за клопотанням позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Незважаючи на це, матеріали цивільної справи були двічі повернуті до суду з повідомленням експерта про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (а.с.т.2 а.с.47-48, 128-129) у зв'язку з відсутністю вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1, а також експериментальних зразків її підпису та почерку.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що судом вживались заходи для отримання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 Так, позивач викликалась для їх відібрання у судові засідання, які призначались 27 лютого 2017 року та 22 березня 2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.126,127). Незважаючи на це, ОСОБА_1 ухилилася від явки у судові засідання для відібрання вказаних зразків її почерку та підпису.

Таким чином, суд, вважає, що позивачем та її представником у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_1 не укладала та не підписувала договір про задоволення прав іпотекодержателя від 04 червня 2014 року, договір іпотеки від 04 червня 2014 року, що укладені між нею та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., та зареєстровані в реєстрі за №4236 та №4234, а також заяву від імені ОСОБА_1 від 04 червня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстровану в реєстрі за №4238.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладено у постанові №6-140цс14 від 17 грудня 2014 року, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Проте, зважаючи ту обставину, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2015 року, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено, є похідними від позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 повернути їй спірну квартиру, тому підстави для задоволення вказаної вимог також відсутні.

Крім цього, суд вважає за необхідне також звернути увагу, що на даний час власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, яка придбала дану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. (виділені матеріали цивільної справи а.с.100-101).

Зважаючи на це, на ОСОБА_2 не може бути покладено зобов'язання щодо повернення позивачу спірної квартири.

Крім цього, у відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.3 ст.36, ч.1 ст.37, ч.1-2 та ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ч.4 ст.10, ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 та ч.4 ст.60, ч.6 ст.154, ст.ст.209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири розташованої в АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за №212 від 22.01.2015 року та зобов»язати ОСОБА_2 повернути квартиру - відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду 06.08.2015 року (суддя Чирка С.С.) про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення, на протязі 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Журавський