АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1795/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1754/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

За участю секретаря: Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області, Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, за участю третіх осіб: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганської області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на порушення його права на отримання страхового відшкодування в зв'язку з частковою втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, просив зобов'язати відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначити йому розмір щомісячних страхових сум в сумі 3416,61 грн. і сплачувати їх з 01.07.2014 року з подальшими перерахунками згідно законодавства та стягнути з цього відповідача на його користь заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 27.08.2001 року по 30.06.2014 року станом на 01.04.2001 року у сумі 108235 грн. 80 коп. З відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» просив стягнути на його користь заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 07.06.1994 року по 30.03.2001 року у сумі 11272 грн. 18 коп.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі вказує на те, що перебіг позовної давності необхідно обраховувати з 20.03.2001 року, тобто від дати, коли ним фактично була отримана страхова виплата за листопад 2000 року та пройдено чергове медичне обстеження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна», яка на час звільнення була відокремленим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля» ( нині ПрАТ «Краснодонвугілля»), за професіями гірничий майстер, помічник начальника дільниці, старший гірничий майстер, заступник начальника дільниці на підземних роботах, виконуючий обов'язки начальника дільниці на підземних роботах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.25-30 т.1).

В період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку він був призначений 30.09.1986 року відповідно до наказу №348/к від 30.09.1986 року, за результатами огляду ВТЕК від 04.07.1994 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 01.07.1996 року в зв'язку з професійним захворюванням пильовим бронхітом (а.с. 31 т.1).

Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року.

Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року.

Останнім висновком ВТЕК від 20.03.2001 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково (а.с.32, 34, 35, 36 т.1, а.с.28 т.2)).

Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» від 11.07.1994 року № 391, в зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, ОСОБА_2 були призначені та виплачувалися з 07.06.1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20% в сумі 998717 крб. (а.с.33).

На час виникнення спірних правовідносин питання відшкодування шкоди, завданої працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, були врегульовані Законом України «Про охорону праці» (ст.ст. 11, 12) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23 червня 1993 року, із наступними змінами. Обов'язок по відшкодуванню такої шкоди було покладено на власника підприємства, установи, організації, з якими потерпілий працівник перебував у трудових відносинах.

Відповідно до п.28 вказаних Правил (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.94 р. N 492) перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім'ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок /окладів/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору. Згідно зі змінами, внесеними до вказаного пункту постановою Кабінету Міністрів України: від 03.10.97 р. N 1100 це перерахування повинне було здійснюватися у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Пунктом 3 Постанови КМУ від 20 жовтня 1994 р. № 720 «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах і організаціях», яка набрала чинності з 1 жовтня 1994 року, зобов'язано підприємства, установи і організації провести перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, одночасно з переглядом тарифних ставок і посадових окладів на величину їх фактичного підвищення.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимоги, місцевий суд враховуючи вказані норми законодавства та копії особових рахунків про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_2 з червня 1994 року по грудень 2001 року (а.с.58-81 т.1), які вважав належними та допустимими доказами, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та отримані в порядку, встановленому законом (а.с.56 т.1, а.с. 29, 30, 31 т.2) дійшов висновку, що з жовтня 1994 року ПАТ «Краснодонвугілля», незважаючи на фактичне зростання посадового окладу позивача у 2,41 рази (з 932888 крб. до 2244000 крб.), не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди (з 998717 крб. до 2406907,97 крб.) а в наступні місяці хоч і сплачувало збільшений розмір відшкодування, але в меншому розмірі, ніж 2406907,97 крб., тобто у розмірі, що не був пропорційним зростанню посадового окладу позивача, внаслідок чого виникла та накопичувалась заборгованість по виплаті сум відшкодування шкоди. В подальшому, такі ж самі порушення були допущені вказаним відповідачем при підвищенні окладу позивача у березні 1995 року (а.с.60 т.1), вересні 1995 року, (а.с.62 т.1), жовтні 1996 року (а.с.66 т.1), листопаді 1999 року (а.с.80 т.1), а також невірний розмір відшкодування застосовувався при перерахунку суми відшкодування в зв'язку зі зміною ступеню втрати професійної працездатності у листопаді 1998 року (а.с.70 т.1) та листопаді 2000 року (а.с.83 т.1).

Поряд з цим, суд першої інстанції, виходячи із тверджень позивача, що останній невірний перерахунок розміру відшкодування втраченого позивачем заробітку, внаслідок якого його розмір визначений у 205 грн., який був переданий відділенню ВД Фонду СНВ в м.Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області (а.с.39 т.1), був зроблений в листопаді 2000 року, прийшов до висновку, що ОСОБА_2 звернувся до суду з пропуском трьохрічного строку позовної давності.

Далі вирішуючи питання в частині позовних вимог до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні про стягнення недорахованих виплат, місцевий суд вказав, що оскільки цим відповідачем було продовжено позивачу виплату щомісячного відшкодування шкоди на підставі наданої роботодавцем довідки про розмір втраченого заробітку, то відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні не несе відповідальності за невірно вказаний роботодавцем розмір відшкодування шкоди у згаданій довідці, а дані виплати (у разі встановлення неправильного визначення середньомісячного заробітку для визначення розміру відшкодування шкоди та неналежного перерахування роботодавцем відшкодування шкоди) підлягали б стягненню за час, що не перевищує трьох років з дати звернення до суду (за наявності поновлення строку позовної давності судом).

Тому в даному випадку, як зазначив суд, підстави для стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального нарахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодоні Луганської області на користь позивача недоплачених страхових сум відсутні.

Разом з тим відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобовязання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначення ОСОБА_2 розміру щомісячних страхових сум в сумі 3416,61 грн. і їх сплати з 01.07.2014 з подальшими перерахунками згідно законодавства, місцевий суд виходив з того, що такі вимоги є передчасними, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до цього відповідача з вимогою про призначення страхової виплати у вказаному розмірі і у такій йому було відмовлено.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів в повній мірі та вважає їх такими, що зроблені на підставі невірного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так колегія суддів вважає невірним висновком місцевого суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на наступне.

Пунктом 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з довідки МСЕК № 8 від 20.03.2001 року було здійснено огляд за результатами якого було встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_2 у відсотках, а саме 20% з 01.11.2000 року (а.с. 36).

Звідси слідує, що ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20% було встановлено з листопада 2000 року, але сам факт встановлення даного ступеню мав місце лише в березні 2001 року, а отже перебіг позовної давності не міг розпочатися раніше дати огляду, а саме 20.03.2001 року.

Відповідно виплати, у урахуванням 20% втрати професійної працездатності за листопад - грудень 2000, січень - лютий 2001 року були нараховані в березні 2001 року на підставі довідки МСЕК № 8 від 20.03.2001 року, оскільки до визначення відповідного відсоткового розміру втрати працездатності такі виплати були б незаконними, адже попереднім висновком від 03.11.1998 року ОСОБА_2 був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25%.

Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 20.03.2001 року, а не в листопаді 2000 року, як помилково вважав суд першої інстанції, і відповідно право на звернення до суду зберігалося до 20.03.2004 року, тобто вже після вступу в силу нового Цивільного кодексу України, а згідно правил п. 6 його Прикінцевих та Перехідних, до даних правовідносин слід застосовувати положення п.п. 3, 5 ст. 268 ЦК України, які визначають, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, і місцевим судом правильно встановлено, що ПАТ «Краснодонвугілля» (нині ПрАТ «Краснодонвугілля») всупереч вимогам законодавства та зважаючи на фактичне зростання посадового окладу, не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог в цій частині та стягнення з ПрАТ «Краснодонвугілля» заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 07.06.1994 року по 30.03.2001 року у сумі 11272 грн. 18 коп. ( в межах заявлених вимог).

При цьому не піддається сумніву вказаний розмір заборгованості по страховим виплатам, оскільки такий розрахунковий розмір недоплати ОСОБА_2 підтверджений висновком № 14 експертного економічного дослідження від 27.07.2017року (а.с. 172 184 т. 3).

За доведеності недонарахування ПАТ «Краснодонвугілля» щомісячних страхових виплат, колегія суддів вважає вмотивованими й позовні вимоги ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні, яке на підставі наданої роботодавцем невірної довідки про розмір втраченого заробітку, здійснювало виплату щомісячного відшкодування шкоди не в повному розмірі.

Висновок суду першої інстанції, що відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні не несе відповідальності за вказаний роботодавцем розмір відшкодування шкоди у згаданій довідці, оскільки немає повноважень перевіряти правильність розміру втраченого заробітку потерпілого визначеного підприємством, не узгоджується з нормами чинного законодавства, оскільки ключовим в даному спорі є встановлення порушення права позивача щодо невірного нарахування страхових виплат, а вимога про стягнення заборгованості з відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні є похідною.

Згідно розрахунку ОСОБА_2 розмір недоплати по щомісячним страховим виплатам відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні Луганської області за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 року становить 108 235, 80 грн., що також підтверджується вищезазначеним висновком експертного економічного дослідження № 14 від 27.07.2017 року (а.с. 172-184 т. 3).

Однак вимога про стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні Луганської області вказаної заборгованості, а також вимога про зобовязання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначення ОСОБА_2 розміру щомісячних страхових сум в сумі 3416,61 грн. і їх сплати з 01.07.2014 року з подальшими перерахунками згідно законодавства не може бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселились з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Національний банк України (далі - НБУ) постановою від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запровадив надзвичайний режим роботи банківської системи.

Постановою від 6 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» НБУ зобов'язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв'язку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Краснодон включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області видано наказ № 506 від 19.11.2014 року «Про виконання наказу виконавчої дирекції Фонду від 17.11.2014 року № 882 «Про роботу робочих органів виконавчої дирекції Фонду в Луганській області» та наказ управління № 514 від 26.11.2014 року «Про переїзд робочих органів Фонду в містах та районах Луганської області», якими відділення виконавчої дирекції Фонду, які знаходяться на території на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження було зобовязано переміститись на територію підконтрольну Українській владі та вжити усіх необхідних заходів повязаних з таким переміщенням в строк до 01 грудня 2014 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні не виконано вказані накази, та не здійснено переміщення з тимчасово неконтрольованої території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Крім того, не здійснена зміна місцезнаходження відділення, евакуація працівників та вивезення майна й документації, не здійснено заходів щодо відкриття рахунків в органах державної казначейської служби на підконтрольній Українській владі території, працівники відділення звільнені.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07 листопада 2014 року №595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Оскільки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні Луганської області не було переміщено на контрольовану територію, то дана обставина унеможливлює суд в передбаченому законом порядку стягнути з цього відповідача суму заборгованості.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451.

У пункті 1 розділу III цього Порядку зазначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Подібного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 року по справі №243/746/16-ц.

У відповідності до вказаного Порядку, 01.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до відділення ВД Фонду у Миргородському районі із заявою про продовження призначених страхових виплат та за рішенням останнього позивачу продовжено такі виплати.

Однак в даній справі, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області не є стороною, а залучене до участі справи в якості третьої особи.

Таким чином не дослідивши та не оцінивши належним чином докази по справі, місцевий суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в частині вимог до ПрАТ «Краснодонвугілля» та відмови в позові до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області з інших вищенаведених підстав, а також пропорційного стягнення судових витрат, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (юридична адреса: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 54) на користь ОСОБА_2 заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 07.06.1994 року по 30.03.2001 року у сумі 11272 грн. 18 коп.

В позові ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зобовязання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначення ОСОБА_2 розміру щомісячних страхових сум в сумі 3416,61 грн. і їх сплати з 01.07.2014 року з подальшими перерахунками згідно законодавства та стягнення з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області на користь ОСОБА_2 заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 27.08.2001 року по 30.06.2014 року у сумі 108235 грн. 80 коп. відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (юридична адреса: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 54) на користь держави судовий збір за подачу ОСОБА_2 позову в розмірі 112, 70 грн. та 123, 97 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (юридична адреса: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 54) на користь ОСОБА_2 1163, 66 грн. судових витрат, повязаних з проведенням експертного економічного дослідження.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1