Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1727/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

секретар сулового засіданн ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання права власності та житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання права власності та житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що 10 листопада 2008 року помер батько позивача ОСОБА_8, останнє місце проживання якого було: с. Олешник, вул. Гагаріна, 6. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок в с.Олешник, вул. Гагаріна, 6, на який відсутні правовстановлюючі документи. Заповіту на випадок смерті батько позивача не залишив. Позивач подав до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак Державним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу було видано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Відповідачі по справі - рідна мати позивача ОСОБА_3, брати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та сестра позивача ОСОБА_6 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадщину не прийняли. У звязку з цим позивач змушений звернутись до Виноградівського районного суду із позовом про визнання за ним права власності на спадковий будинок.

Позивач ОСОБА_2 про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином своєчасно в судове засідання не зявилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність та про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання також не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2008 року помер батько позивача ОСОБА_8, останнє місце проживання якого було: с. Олешник, вул. Гагаріна, 6, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Олешницької сільської ради від 27.04.2017 року №02- 10/704.

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с. Олешник, вул. Гагаріна, 6 Виноградівського району, на який відсутні правовстановлюючі документи.

За життя заповіт спадкодавцем залишено не було, а тому спадкування проводилось в порядку спадкування за законом.

Згідно довідки виконавчого комітету Олешницької сільської ради від 27.04.2017 року №02- 10/705, на час смерті батька позивача ОСОБА_8, який помер 10.11.2008 року, разом з ним були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні члени сімї: дружина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2; син - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3; син - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4

Таким чином, у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті батька позивач на протязі встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подав до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідачі по справі - рідна мати позивача ОСОБА_3, брати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та сестра позивача ОСОБА_6 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадщину не прийняли, натомість подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_2

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, але йому було надано відповідь про те, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, оскільки на житловий будинок спадкоємцем має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району від 27.04.2017 року № 02-10/705, дворогосподарство в с.Олешник, вул.Гагаріна, 6, Виноградівського району відповідно до записів погосподарської книги №9 особовий рахунок 0776-1, рахується за ОСОБА_8, який помер 10.11.2008 року.

Згідно Інформаційної довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9 від 01.09.2017 року, житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами в с.Олешник, вул.Гагаріна, 6, Виноградівського району будівництвом завершений. Інвентаризаційна вартість будинку становить 91052 грн.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок), виготовлений інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9 01.09.2017 року, рік будівництва житлового будинку, розташованого в с.Олешник, вул.Гагаріна, 6, Виноградівського району - 1962 рік, надвірних будівель та споруд- 1964 рік.

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному Ісористуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції,висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 30, 60, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1220, 1268, 1274, 1296 ЦК України, ст.58, 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6 - Донського №16, Виноградівського району, мешканцем с. Олешник, вул. Гагаріна №6, Виноградівського району, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами (житловий будинок літ. А, літня кухня літ. Б, господарська будівля для худоби літ. В, свинарник літ. Г, убиральня літ. Д, гараж літ. Е, сарай літ. Є, сарай літ. Ж, ворота, хвіртка позиція 1, 2, огорожа позиція 3) №6, який розташований по вул. Гагаріна в с. Олешник, Виноградівського району, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_8, який помер 10.11.2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_10