Справа № 758/4197/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» - Ткаченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект») про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсними договір факторингу № 4 від 11.06.2012 р. та договір відступлення прав вимоги від 11.06.2012 р., укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині відступлення права вимоги за договором кредиту № 0 від 27.10.2006 р. та договором іпотеки від 31.10.2006 р., укладених між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.10.2006 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір споживчого кредиту № 0. Позивач, з метою забезпечення своїх зобов'язань перед відповідачем, надала в іпотеку нерухоме майно - адміністративно-лабораторний корпус, який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Іршавський р-н, АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності. Вказала, що 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4 та договір відступлення прав вимоги, за умовами яких було відступлено право вимоги за договором кредиту № 0 від 27.10.2006 р. та договором іпотеки від 31.10.2006 р., укладених між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк». Позивачка вважає, що порушення її прав полягає в тому, що вищевказані договори укладені без її відома та без повідомлення її про укладення таких договорів у встановлений законом термін. Стверджує, що ТОВ «Кей-Колект» як фактор не має права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи. Крім того, до ТОВ «Кей-Колект» не може перейти право вимоги по укладеному між позивачем та банком договору, який є валютним, а ТОВ не має ліцензії на здійснення валютних операцій.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених в ньому, вказавши, що в зв'язку з укладанням оспорюваного договору відбулась одностороння зміна умов договору. Додав, що про оспорюваний договір позивач дізналась лише в 2015 р. після відкриття провадження у цивільній справі за позовом до неї ТОВ «Кей-колект» про стягнення кредитної заборгованості, а тому ними не пропущений строк позовної давності для звернення до суду за визнанням правочину недійсним.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» заперечував в судовому засіданні проти позовних вимог та пояснив, що укладені між відповідачами правочини відповідають закону, а позиція сторони позивача заснована на хибному толкуванні закону. Вказав, що в зв'язку з укладанням договору факторингу умови кредитного договору не змінились, а змінився лише кредитор. Додатково представником були подані письмові заперечення на позов, де вважають позов безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, за таких обставин. Так, повідомлення боржника про укладення договору факторингу носить лише інформаційний характер для боржника. Наслідків неповідомлення про укладення такого договору боржника немає. Останній може виконати зобов»язання первісному кредитору, однак ці зобов»язання не виконувалися. Уступка права вимоги не звільняє боржника від зобов»язання.

Представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав письмові заперечення, де вважає, що права позивачки в результаті укладення вказаних договорів не можуть бути порушеними, оскільки вона не є стороною оспорюваного договору. Зазначив, що направлення повідомлення стороні про укладення договору відступлення прав вимоги стосується лише забезпечення виконання, а не укладання та не може впливати на дійсність вказаного договору. Стверджує, що відповідач-2 зареєстрований, як фінансова установа, і в свідоцтві про реєстрацію вказаного свідоцтва зазначається вид фінансової послуги-факторинг.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання кредиту № 0.

Відповідно до п. 1.1. даного договору банк надав позивачу кредит у розмірі 150 000,0 швейцарських франків.

31.10.2006 року, з метою належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором про надання кредиту № 0 від 27.10.2006 р., між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ «Укрсиббанк», та позивачем був укладений договір іпотеки, за умовами вказаного договору позивачка передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: адміністративно-лабораторний корпус, який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Іршавський р-н, АДРЕСА_1.

Зі змісту ст.575 ЦК України вбачається, що іпотека є видом застави, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника. Позивач є майновими поручителем.

В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договір факторингу № 4, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договором кредиту № 0 від 27.10.2006 р. та договором іпотеки від 31.10.2006 р., укладених між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк».

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсними договорів , позивач зазначає, що підставами для визнання недійсними договорів є їх невідповідність вимогам законодавства України, та неповідомлення у встановленому законом порядку боржника про укладення таких договорів.

З такими обґрунтуваннями суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 517 ЦК України говорить про те, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516 - 517 ЦК України не передбачено.

Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюється главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Цивільний кодекс України не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

У зв'язку із укладенням договору факторингу №4 від 11.06.2012 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

У відповідності до п. 6.8. договору іпотеки від 31.10.2006 р., укладеного між позивачем та Банком, іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за договором(и), що обумовлюють основне зобов'язання на іншу особу.

А відтак суд не приймає до уваги на підтвердження недійсності правочину доводи сторони позивача про те, що договір факторингу в частині передачі прав вимоги за кредитним договором від 27.10.2006 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки вони спростовані наданими представниками відповідачів документами.

Суд не приймає до уваги також і посилання сторони позивача на необхідність наявності у відповідача ТОВ «Кей-Колект» відповідної ліцензії НБУ на проведення операцій з валютними цінностями, оскільки такі посилання не ґрунтуються на законі, оскільки ці обставини щодо правомірності дій ТОВ «Кей-Колект» при укладанні договору факторингу від 11.06.2012 р. з ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово перевірялись судом апеляційної інстанції (ухвала від 06.10.2015 р. у справі № 756/2330/15-ц, від 12.10.2015 р. у справі № 752/1603/15-ц, 17.12.2015 р. у справі № 752/309/15-ц, 09.04.2014 р. № 22-ц/796/4566/2014), та встановлено, що дії ТОВ «Кей-Колект» відповідають положенням ст.4 п.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст.5 цього Закону не передбачено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції факторингу на підставі відповідної ліцензії. Представником відповідача ТОВ «Кей-колект» надано суду відповідне свідоцтво про реєстрації фінснової установи.

Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договори не відповідають вимогам чинного законодавства та не відповідають положенням ст. ст. 16, 203 - 204, 215, 1077, 1079 ЦК України.

За таких обставин та в силу вимог вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем договір факторингу та договір відступлення права вимоги відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про іпотеку», і підстав для визнання його недійсним не має.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, що укладанням між відповідачами договору факторингу змінились умови укладеного між позивачем та Банком кредитного договору, оскільки вони є надуманими та не відповідають дійсності.

Стороною позивача стверджується, що про оспорювані правочини від 11.06.2012 р. ОСОБА_3 стало відомо в 2015 р. після пред'явлення до неї позову ТОВ «Кей-колект» про стягнення кредитної заборгованості, стороною відповідача ці доводи не спростовані, а тому, постановляючи рішення, суд виходить з того, що позивач звернувся до суду в межах загального 3-річного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не засновані на законі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, ст.ст.6, 203, 215, 512, 516-517, 627, 638, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 р. та договору відступлення права вимоги від 11 червня 2012 р., укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині відступлення права вимоги за договором кредиту № 0 від 27.10.2006 р. та договором іпотеки від 31.10.2006 р., укладених між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова