АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1788/15-ц
Провадження № 22-ц/792/817/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нетішинської міської ради, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів, визнання протиправним та скасування рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказував, що з 31.03.1988 року на підставі ордера №5441 він був відповідальним наймачем та проживав в АДРЕСА_13. Його сестра ОСОБА_5 07.04.1988 року отримала квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 14 від 19.01.1995 року було вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі згідно ст.79 ЖК України ОСОБА_1 з ОСОБА_5 за заявами позивача та родини ОСОБА_5. На підставі цього рішення були видані ордери на жилі приміщення і позивач став квартиронаймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_2, де проживає і на даний час. В серпні 2013 року, маючи намір приватизувати цю квартиру, позивач з'ясував, що вона належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 та членам його сім'ї в рівних частках кожному.

Тобто, при проведенні обміну цього житла в 1995 році виконавчим комітетом Нетішинської міської ради не було перевірено статус, форми власності квартир, які були предметом обміну, в зв'язку з чим здійснено обмін квартир з порушенням закону. Враховуючи те, що при обміні квартир не було дотримано нотаріальної форми укладення угоди, така угода є недійсною та кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за вищевказаним правочином. ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рахунок повернення втраченого позивачем майна в 2015 році відчужили на його користь належні їм частки квартири АДРЕСА_3, яка була предметом обміну, тому ОСОБА_1 до них жодних претензій не має.

Тому позивач просив визнати недійсною угоду, укладену між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 19.01.1995 року про обмін квартири АДРЕСА_4 на квартиру АДРЕСА_2; визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 «Про міський обмін житлової площі»; стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок вартості майна, отриманого в результаті недійсної угоди, грошові кошти в сумі 72857,33 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.12.2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір від 19.01.1995 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про обмін квартири АДРЕСА_5 на АДРЕСА_6. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 «Про міський обмін житлової площі».

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові до ОСОБА_6 про стягнення 72857,33 грн. в рахунок вартості майна, отриманого в результаті недійсної угоди як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неправильну оцінку обставин справи. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не повинен відповідати за наслідками недійсності правочину, оскільки не підписував заяву на обмін житлової площі. Хоча ОСОБА_2 і не підписував заяви на обмін житлової площі від 18.01.1995 року, проте його наступні дії, перереєстрація місця проживання та переселення в отриману в результаті обміну квартиру АДРЕСА_7, отримання житла від роботодавця для покращення житлових умов, свідчать про схвалення ОСОБА_2 угоди з обміну квартир, а тому ОСОБА_2 має нести зобов'язання по недійсній угоді у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 49 ЦК України 1963 року, за якою кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_14 на підставі ордера №10074, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради народних депутатів 31 січня 1995 року, на підставі рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів від 19.01.1995 року за № 14 «Про міський обмін житлової площі».

Цим рішенням вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі згідно ст.79 Житлового кодексу України, ОСОБА_1, який проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_8 (будинок належить ХАЕС) з ОСОБА_7, яка проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_9 (будинок належить ХАЕС).

Вказане рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів було прийнято на підставі відповідних заяв про обмін жилої площі позивача ОСОБА_1, та ОСОБА_5 і повнолітніх членів її сім'ї.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 отримала обмінний ордер №10073 ( на сім'ю з 4 осіб - чоловік ОСОБА_2, донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, на вселення в квартиру АДРЕСА_8, куди в подальшому і вселилися.

31.01.1995 року ОСОБА_1 отримав обмінний ордер № 10074 від 31.01.1995 року на вселення в квартиру АДРЕСА_10, куди і вселився.

Вказана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року була приватизована та належала на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 та членам його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обмін квартир було проведено з порушенням закону, тому угоду про їх обмін слід визнати недійсною, а відповідне рішення виконкому міської ради - скасувати як незаконне, підстави для стягнення коштів відсутні.

Так, відносини щодо обміну жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано ст.ст. 79-89 ЖК Української РСР та Правилами обміну житлових приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1986 року № 31.

Згідно з ст. 79 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за письмовою згодою членів сім'ї, що проживають разом з ним, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення з іншим наймачем або членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті.

Угода про обмін жилими приміщеннями набирає чинності з моменту одержання ордерів, що видаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів (частина перша статті 58). Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку в шестимісячний строк (ст. 83 ЖК).

Згідно з ст. 87 ЖК обмін жилими приміщеннями, проведений з порушенням вимог законодавства Союзу РСР, цього Кодексу та інших актів законодавства Української РСР, визнається недійсним. Визнання обміну недійсним провадиться в судовому порядку.

Згідно з пунктом 4 Правил обміну житлових приміщень в Українській РСР предметом обміну може бути окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, одноквартирний жилий будинок, на які укладено договір найму або які перебувають у користуванні члена житлово-будівельного кооперативу.

Отже, за змістом наведених норм права предметом обміну за процедурою, передбаченою ст.ст. 79-89 ЖК Української РСР, може бути лише жиле приміщення, що відноситься до державного і громадського житлового фонду, а сторонами угоди про обмін жилими приміщеннями - виключно наймачі таких приміщень та члени їх сімей.

Відтак квартира АДРЕСА_11, не могла бути предметом обміну за процедурою, передбаченою ст.ст. 79-89 ЖК Української РСР, оскільки перебувала у власності ОСОБА_5 та членів її сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в свою чергу останні не могли виступати стороною такої угоди.

Наведене цілком підтверджує висновок суду першої інстанції про порушення закону при обміні квартирами і наявність підстав для визнання обміну недійсним, скасування рішення виконкому Нетішинської міської ради як незаконного на підставі ч.2 ст. 21 ЦК України ( з врахуванням пункту 4 Перехідних положень).

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача 72857,33 грн. в рахунок вартості майна, отриманого в результаті недійсної угоди не ґрунтуються на нормах права.

Так, статтею 88 ЖК Української РСР визначено, що у разі визнання обміну жилими приміщеннями недійсним сторони підлягають переселенню в приміщення, які вони раніше займали.

Як на правову підставу цієї позовної вимоги позивач посилався на ч.2 ст. 49 ЦК України 1963 року.

Згідно з цією нормою якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Позивач не довів, що оспорювана угода щодо обміну жилими приміщеннями укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, а отже, відсутні підстави для застосування норми ч.2 ст. 49 ЦК 1963 року.

Крім того, колегія суддів констатує, що відповідач одержав за угодою обміну не безпосередньо квартиру, наймачем якої попередньо був позивач, а лише право володіння і користування цим жилим приміщенням на підставі договору найму.

В свою чергу позивач як наймач не мав у власності квартиру АДРЕСА_12, відтак відсутні правові та фактичні підстави для стягнення на його користь ? частини її вартості внаслідок визнання обміну квартир недійсним.

Суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки ОСОБА_2 не підписував заяву на обмін житла, то не повинен відповідати за наслідки недійсності правочину.

При цьому не врахував, що дії останнього (перереєстрація місця проживання та переселення в отриману в результаті обміну квартиру АДРЕСА_7, підтверджують його волевиявлення на укладення угоди з обміну квартир.

Разом з тим, ця помилка не впливає на правильність висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про стягнення коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

_________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Сопронюк О.В. Провадження № 22-ц/792/817/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19