Справа № 161/8893/16-ц
Провадження № 2/161/38/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2017 року м.Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань Кубяк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
11 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - позивач, АТ «Укрсиббанк», банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2.) про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між банком та відповідачем були укладені:
В забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеними кредитними договорами, між сторонами був укладений договір іпотеки від 27 грудня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно - нежитлове підвальне приміщення (літер А-4) загальною площею 189,3 кв.м. (33 приміщень з 11 по 11), яке знаходиться по АДРЕСА_1. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 955 965,00 грн.
В зв'язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів виникла заборгованість. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2010 року з відповідача стягнуто 897 181,94 грн заборгованості, яка існувала станом на 21 вересня 2009 року. Однак на сьогодні заборгованість несплачена, а рішення суду не виконано.
23 травня 2016 року банк направив відповідачу вимоги в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» про необхідність усунення порушення зобов'язань за кредитними договорами та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Станом на 01 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становить:
Посилаючись на вищевикладене та положення статей 525, 526, 530, 589, 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 33, 41 Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд (а.с.3-4):
70 712,01 долар США - заборгованість за кредитом,
77 751,22 долар США - заборгованість за процентами,
265 002,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
806 755,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.
32 082,78 доларів США - заборгованість за кредитом,
39 791,19 доларів США - заборгованість за процентами,
47 916,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
415 959,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.
2) Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак у заяві від 02 серпня 2017 року просить суд слухати справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення у справі.
У письмових запереченнях від 03 жовтня 2016 року відповідач просить суд відмовити у задоволення позову з тих підстав, що нарахування процентів та пені після судового рішення про стягнення заборгованості у 2010 році є неправомірним. Крім того, вважає, що банк недобросовісно виконує кредитні та іпотечні договори, оскільки мав право звернути стягнення на предмет іпотеки ще у 2010 році, однак цього не зробив. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Також вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки є подвійним стягненням заборгованості.
Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.
Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 були укладені наступні договори:
Як слідує з наданих позивачем розрахунків (а.с.69-99), станом на 01 липня 2016 року заборгованість відповідача за кредитними договорами є наступною:
70 712,01 долар США - заборгованість за кредитом,
77 751,22 долар США - заборгованість за процентами,
265 002,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
806 755,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.
32 082,78 доларів США - заборгованість за кредитом,
39 791,19 доларів США - заборгованість за процентами,
47 916,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
415 959,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.
Як встановлено судом, 23 травня 2016 року банк пред'явив вимоги до відповідача в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» в яких вимагав усунути порушення вимог кредитних договорів протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (а.с.64-67). Обидві вимоги були отримані позивачем 29 травня 2016 року поштою, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.68).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон передбачено, що У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
У частині першій статті 12 Закону визначено, що У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Як вже зазначав суд, 23 травня 2016 року банк пред'явив вимоги до відповідача в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» в яких вимагав усунути порушення вимог кредитних договорів протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (а.с.64-67). Обидві вимоги були отримані позивачем 29 травня 2016 року поштою, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.68). Будь-яких доказів виконання своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач суду не надав.
Таким чином з 29 червня 2016 року у банку з'явилось право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач істотно порушує вимоги кредитного договору, не сплачує заборгованості, а сума заборгованості за кредитними договорами значно перевищила вартість предмету іпотеки.
При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача, що банк не вправі нараховувати проценти та пеню після стягнення заборгованості за судовим рішенням, з наступних підстав.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, яка в силу статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення.
Таким чином, у розглядуваному випадку банк правомірно та обґрунтовано нараховував відповідачу проценти та пеню після ухвалення заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2010 року у справі №2-3310/2010р.
Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, що звернення стягнення на предмет іпотеки є подвійним стягненням заборгованості, оскільки Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09 вересня 2014 року №3-71гс14, яка в силу статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення.
При прийняття судового рішення суд також враховує правову позицію Верховного суду України яка викладена у постанові від 23 грудня 2015 року №6-1205цс15 та полягає в тому, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи істотне порушення ОСОБА_2 вимог кредитних договорів, забезпечених іпотекою, дотримання банком вимог стосовно направлення відповідачу вимоги в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для задоволення позову шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 224, 226, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.
70 712,01 долар США - заборгованість за кредитом,
77 751,22 долар США - заборгованість за процентами,
265 002,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
806 755,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року;
32 082,78 доларів США - заборгованість за кредитом,
39 791,19 доларів США - заборгованість за процентами,
47 916,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року,
415 959,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.
Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров