УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ГоловуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Маляренка А.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір банківського вкладу № 7694, за умовами якого він передав банку 1 250 000,00 грн на термін до 01 січня 2015 року під 20 % річних.

Зазначає, що 22 грудня 2014 року він звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявами про видачу коштів, однак відповідач відмовився повернути йому грошові кошти, у зв'язку з чим вважає, що діями відповідача порушуються його права. Також вказує, що у зв'язку з постійними відмовами банку у видачі коштів він зазнав моральної шкоди.

На підставі наведеного, просив суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 1 250 000,00 грн, проценти за користування банківським вкладом у розмірі 28 467,47 грн, 3% річних у розмірі 3 595,89 грн, інфляційні витрати у розмірі 52 500,00 грн, суму пені у розмірі 1 312 500,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повернення коштів вкладників банків, відносно яких ініційовано ліквідаційну процедуру, відбувається на підставі норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, що 16 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6 було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Будьмо сусідами!» у гривнях № 013-04477-160913 (далі - Договір 1), за умовами якого позивач залучив до Банку вклад на суму 200 000,00 грн строком до 25 грудня 2013 року включно зі сплатою 19 % річних.

27 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено ще один Договір банківського кладу (депозиту) «Найкращий on-line» у гривнях, в сумі 1 250 000,00 грн на строк до 01 січня 2015 року включно, з процентною ставкою 20 % річних.

Факт зарахування коштів підтверджується квитанціями № 26445972 від 16 вересня 2013 року та № 27035968 від 03 жовтня 2013 року.

24 грудня 2014 року позивач звернувся до відділення ПАТ «Дельта Банк» з заявою про забезпечення у касі Банку відділення № 25 станом на 12 січня 2015 року наявність грошових коштів у сумі депозиту (банківського вкладу) 1 250 000, 00 грн, однак ПАТ «Дельта Банк» відмовило йому у виплаті готівки .

12 січня 2015 року він повторно звернувся до ГоловиРади Директорів ПАТ «Дельта Банк» Попової О.Ю. з вимогою про надання йому офіційної відповіді із зазначенням причин відмови у видачі йому грошових коштів за його банківським вкладом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та розпочато з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова С.О. Карпенко А.В. Маляренко Г.І. Мостова