Справа № 356/1261/16-ц Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/3245/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Березанського міського суду Київської області від 30 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись при цьому на те,що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.08.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,»Правилами користування платіжною карткою»,затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір,що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі,встановленому »Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті,з розрахунку 360 календарних днів на рік,що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі,а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 31.03.2016 року має заборгованість 16332,54 гривні, яка складається з наступного:1931,26грн.заборгованість за кредитом;10547,35грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600,00 грн. -заборгованість за комісією ; 500,00 грн. штраф(фіксована частина); 753,53 грн. -штраф(процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16332,54 гривні за кредитним договором №б/н від 13.08.2012 року, яка складається з наступного:1931.26 грн.-заборгованість за кредитом;10547,35грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600 .00 грн.-заборгованість за комісією; 500,00 грн.-штраф(фіксована частина); 753.93грн.-штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1378.00 грн.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 березня 2017 року в позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір №б/н від 13.08.2012 року, за яким було надано наступні кредитні картки:№648779,дата відкриття 13.08.2012 ,термін дії 04/16.

ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі,а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 31.03.2016 року має заборгованість 16332,54 гривні, яка складається з наступного:1931,26грн.заборгованість за кредитом;10547,35грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600,00 грн. -заборгованість за комісією ; 500,00 грн. штраф(фіксована частина); 753,53 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у позовні Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування, оскільки на підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, повернутого боргу відповідачем та залишок боргу на час розгляду справи. Крім того матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 платіжної карти, та що саме ним здійснювались операції за даним договором. Представлена банком компютерна роздруківка фотознімку відповідача з пластиковою карткою не може бути прийнята судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки вона не завірена належним чином і не містить інформація щодо номеру пластикової картки та на підставі якого саме договору вона видавалась.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, який не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, колегією суддів встановлено, що 13 серпня 2012 року ОСОБА_2 уклав договір з Банком на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н 13 серпня 2012 року станом на 31 березня 2016 року заборгованість складає 16332 (шістнадцять тисяч триста тридцять дві) гривні 26 копійок, з яких 1931 (одна тисяча девятсот тридцять одна) гривня 26 копійок - заборгованості за кредитом, 10547 (десять тисяч пятсот сорок сім) гривень 35 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 500 (пятсот) гривень 00 копійок - штрафу (фіксованої частини), 753 (семисот пятдесяти трьох) гривень 93 копійок - штрафу (процентна складова) (а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 5)

Укладення кредитного договору у даному випадку здійснюється за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу).

Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, шо разом становить кредитний договір.

Згідно ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, Позичальник приєднався до запропонованих банком Умов надання кредиту, що підтверджується його особистим підписом.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Кредитором і Позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання Позичальника до запропонованого Кредитором договору (умов кредитування).

Згідно ч.1 ст.207 ЦК, договір вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Таким чином, колегією суддів достовірно встановлено, що між Позичальником і Кредитором був укладений договір в письмовій формі. Укладання кредитного договору таким чином не суперечить вимогам законодавства України.

Крім того, колегією суддів встановлено, що користуватися кредитними коштами відповідач розпочав в березні 2013 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписці по розрахунку .

Натоміть наявна в матеріалах справи виписка з якої вбачається, що відповідач проводив розрахункові операції, зняття коштів за допомогою банкоматів, здійснення яких без використання кредитної картки не можливо.

Таким чином, Відповідач своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Крім того, колегія судів звертає свою увагу, що до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх вивчення та аналізу.

Із зазначеного розрахунку, зокрема, вбачається розмір встановленого Відповідачу кредитного ліміту по договору.

Натомість колегія суддів не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що він є клієнтом банку з 31.12.1998 року,він звертався до банку і підписував заяву анкету на отримання кредитної картки «Універсальна», разом з тим саму картку не отримував, карткою не користувався.

Тим самим стороною Відповідача жодним чином не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за Договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед Банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої Банком.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку, що

апелянтом надано до суду належні та допустимі докази, які він вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, не з*ясовано всі обставини справи, не дана належна правова оцінка доказам по справі, що мають значення для справи, надання їм юрідичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити обґрунтоване рішення у справі неможливо.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким підлягає стягнення із боржника заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2012 року у розмірі 16332грн. 26 коп.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2012 року у розмірі 16332 (шістнадцять тисяч триста тридцять дві) гривні 26 копійок, з яких 1931 (одна тисяча девятсот тридцять одна) гривня 26 копійок - заборгованості за кредитом, 10547 (десять тисяч пятсот сорок сім) гривень 35 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 500 (пятсот) гривень 00 копійок - штрафу (фіксованої частини), 753 (семисот пятдесяти трьох) гривень 93 копійок - штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на відшкодування судових витрат 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: