У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології експлуатація сервіс транспорту» про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології експлуатація сервіс транспорту», про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 21 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 20/2008, згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 200 тис. грн із зобов'язанням щомісячно погашати кредит і сплачувати нараховані відсотки, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором цього ж дня із Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології експлуатація сервіс транспорту» (далі - ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту») укладено договір поруки № 04/2008.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» на користь ПАТ «Промінвестбанк» суму заборгованості.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з п. 2.2 якого внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Вважало, що внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме товариство набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 21 лютого 2008 року № 20/2008, позичальником якого є ОСОБА_6

Просив: стягнути солідарно з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» заборгованість за кредитним договором № 20/2008 у розмірі 204 295 грн 20 коп., з якої 140 490 грн 11 коп. заборгованість за відсотками, 63 805 грн 09 коп. - пеня.

У лютому 2015 році ОСОБА_6 подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Промінвестбанк» про визнання договору відступлення прав вимоги, укладеного 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АК Промінвестбанк», недійсним з моменту його укладення.

Вимоги обґрунтовувала тим, що оскільки договір відступлення був укладений після винесення 10 грудня 2009 року рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-3773/2009 про стягнення з неї на користь ПАТ «Промінвестбанк» суми заборгованості за кредитним договором № 20/2008, тому, на її думку, банк не мав права відступити право стягнення грошових коштів на підставі рішення суду. Крім того, ПАТ «Промінвестбанк» на момент підписання договору відступлення прав вимоги вже використало своє право вимоги за кредитним договором. Зазначала, що відступлення права вимоги на стадії виконавчого провадження шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачено. На її думку, спірний договір не містить чіткого визначення предмета договору та у ньому відсутня інформація щодо передачі права вимоги за кредитним договором стосовно неї; договір відступлення не містить ціни договору, що є істотними умовами договору. Також у сторін цього договору відсутні повноваження на його укладення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 63 805 грн 09 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та рішення апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції керувався тим, що сторони при укладенні договору про відступлення права вимоги, не змінюючи кредитора, змінили стягувача на стадії виконання рішення суду, що не передбачено чинним законодавством. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки правочин щодо уступки права вимоги не вчинено він не може бути визнаний недійсним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково, керувався тим, що оскільки має місце ухвалене 10 грудня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії договору закінчився, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, тому солідарному стягненню з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає сума заборгованості у частині стягнення пені у розмірі 63 805 грн 09 коп. При цьому відсотки за кредитом стягненню не підлягають, оскільки питання про дострокове стягнення сум за кредитним договором вирішено судом у рішенні від 10 грудня 2009 року.

Повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 ГПК Українисправи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

У справі, яка переглядається, до суду з первісним позовом звернулася юридична особа до фізичної особи та іншої юридичної особи про стягнення заборгованості.

Зазначена справа у частині позовних вимог юридичної особи до іншої юридичної особи про стягнення заборгованості не підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства, на що суди уваги не звернули.

За таких обставин судові рішення у цій частині підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі згідно з ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 206 ЦПК України, колегія суддів роз'яснює сторонам, що зазначений спір у цій частині повинен розглядатись за правилами ГПК України.

Щодо іншої частини позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», колегія суддів зазначає наступне.

Судами встановлено, що 21 лютого 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 20/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 200 000 грн зі сплатою 17 % річних строком до 20 лютого 2013 року для придбання автобусу «Богдан А-069».

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 лютого 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» укладено договір поруки 04/2008.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2009 року позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Вишгород Київської області» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» на користь ПАТ «Промінвестбанк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Вишгород Київської області» заборгованість за кредитним договором у розмірі 191 718 грн 12 коп.

19 березня 2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києва (далі - ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві) Коваленко П.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18145652 на підставі виконавчого листа № 2-3773/09, виданого 18 лютого 2010 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_6 на користь філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк у м. Вишгород Київської області» боргу у розмірі 194 090 грн 12 коп.

26 серпня 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 18145652 у зв'язку з частковою сплатою ОСОБА_6 суми боргу у розмірі 22 194 грн.

14 вересня 2011 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 28654922 на підставі виконавчого листа № 2-3773/09, виданого 18 лютого 2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6, ТОВ «ВФ «Технології експлуатація сервіс транспорту» на користь ПАТ «Промінвестбанк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку» у м. Вишгород Київської області боргу у розмірі 194 090 грн 12 коп. солідарно.

Постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 24 вересня 2014 року закінчено виконавче провадження ВП № 28654922 у зв'язку з реалізацією заставного майна - автомобіля марки «Богдан А-069» у розмірі 31 559 грн 28 коп.

12 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого внаслідок передачі кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набував усіх прав первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 не є стороною оспорюваного договору про відступлення прав вимоги.

У ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передаєу власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів за користування кредитом з кінцевим строком повернення не пізніше 20 лютого 2013 року (а. с. 5).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2009 року повністю не виконано.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора у період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання законом не передбачено.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року № 6-157цс16.

Доводи ОСОБА_6 про те, що сторони при укладенні договору про відступлення права вимоги не змінюючи кредитора змінили стягувача на стадії виконання рішення суду, що не передбачено чинним законодавством, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у даному випадку новий кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення відсотків та пені за кредитом, які утворилися внаслідок невиконання грошового зобов'язання за договором, а не шляхом вибуття сторони на стадії виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

Оскільки апеляційним судом у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому рішення апеляційного суду у цій частині належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, то вона не є стороною оспорюваного договору, та не надала суду доказів про те, що її цивільні права або інтереси порушені укладенням 12 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, яка є обов'язковою для застосування усіма судами.

Таким чином, висновок апеляційного суду про відмову ОСОБА_6, у задоволенні зустрічного позову є обґрунтованим.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 338, 340, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології експлуатація сервіс транспорту» про стягнення заборгованості скасувати, провадження у цій частині позовних вимог закрити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак