АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/4986/16-ц Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/790/2224/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 29 листопада 1985 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02 грудня 2010 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. 23 березня 2010 року вона звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про поділ майна подружжя та під час розгляду справи їй стало відомо про те, що відповідачем під час шлюбу було відкрито на своє імя в публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») велику кількість банківських рахунків, на яких розміщувались значні суми грошових коштів в національній та іноземних валютах. Посилаючись на те, що вказані кошти є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням уточнених у червні 2016 року позовних вимог, ОСОБА_2 просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 4 096 164 грн. 51 коп. та стягнути з ОСОБА_3 на її користь вказану суму.

Відповідач поти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ОСОБА_2А позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 29 листопада 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02 грудня 2010 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Під час шлюбу на імя ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито тридцять один картковий рахунок, на яких знаходились певні грошові кошти в національній та іноземній валютах, що підтверджується лситом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 січня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 дізналася про порушення права спільної сумісної власності у березні 2013 року в ході розгляду в суді справи про поділ майна подружжя, з дійсним позовом звернулась до суду у червні 2016 року, тобто поза межами позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 61 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Верховний Суд України у правовій позицій, висловленій у справі 6-2333цс-15 зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти, або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ст. 65 СК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначив, що грошових коштів, що є предметом спору, на час розірвання шлюбу та розгляду справи на вказаних позивачем банківських рахунках немає, оскільки вони були витрачені в інтересах сімї, а також використані у його підприємницькій діяльності.

Обґрунтовуючи позов та апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 вказав, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги полягають не у поділі грошових коштів, які наявні на час розірвання шлюбу, а у стягнення з відповідача в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя суми грошових коштів, яка перебувала на зазначених рахунках за весь час їх існування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження існування на час припинення шлюбно-сімейних відносин та розгляду справи в суді майна, про поділ якого заявлено позов, ОСОБА_2 не надано, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_4