Справа № 466/2246/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Пірко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсними правочинів дарування коштів та укладених на їх підставі договорів дарування коштів,

у с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом,у якому просить визнати дійсними правочини дарування ним коштів ОСОБА_3 та укладені на їх підставі договори дарування коштів від 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014 р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014 р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 та донька позивача ОСОБА_3 одружилися 2.10.2010 р.,шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.03.2016 р.

Оскільки спільних коштів у подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не було, то позивач вирішив подарувати, починаючи з квітня 2014 р., доньці кошти для купівлі квартири за адресою м. Львів, вул. Під Голоском, 17«а». Загалом позивачем у 2014-2016 рр. ОСОБА_3 були подаровані кошти для купівлі квартири в сумі 409 956 гривень та підвалу в сумі 34 500 гривень. Правочини дарування мною коштів підтверджують договори дарування: 1) Договір дарування грошових коштів від 24.04.2014 р.; 2) Договір дарування грошових коштів від 29.05.2014 р.; 3) Договір дарування грошових коштів від 03.06.2014 р.; 4) Договір дарування грошових коштів від 26.06.2014 р: 5) Договір дарування грошових коштів від 02.07.2014 р; 6) Договір дарування грошових коштів від 30.07.2014р.; 7) Договір дарування грошових коштів від 05.08.2014 р.; 8) Договір дарування грошових коштів від 21.08.2014 р.; 9) Договір дарування грошових коштів від 04.12.2014 року, 10) Договір дарування грошових коштів від 21.01.2015 р.; 11) Договір дарування грошових коштів від 27.01.2016 р.

Решту коштів на квартиру подарувала ОСОБА_3 молодша донька позивача - ОСОБА_4 за договором дарування грошових коштів від 26.08.2014 р. На виконання вищезгаданих договорів дарування коштів та Договору про участь у Фондів інвестування будівництва виду А «Еко-Дім» від 26.08.2014 р. ОСОБА_3 сплатила до ТЗоВ «Еко-Дім» грошові кошти загально на суму 409 956 гривень, що підтверджують квитанції та платіжні доручення.

Оскільки ці правочини дарування коштів за усіма договорами відбувалися послідовно, системно, в сукупності ,відповідно до загальної суми вартості квартири та підвалу;. усі подаровані кошти згідно договорів дарування ОСОБА_3 вносила на банківські рахунки ТзОВ «Еко-Дім» та ТзОВ Виробничо-торгового підприємства «Бодекс» також у гривнях на виконання Договору про участь у Фонді інвестування будівництва виду А «Еко-Дім» від 26.08.2014 р. та Інвестиційного договору № СІ-ПГ2 на пайову участь у будівництві від 11.11.2015р., ОСОБА_3 наполегливо ухилялася від нотаріального посвідчення договорів дарування з метою економії коштів для виплати більшої частки інвестиційного паю; позивач вважає, що всі договори дарування ним коштів ОСОБА_3 є дійсними на підставі того, що самі правочини дарування коштів є дійсними і такими, що реально відбулися.

Необхідність звернення до суду із таким позовом пояснює тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова суду мається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя .Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що переданий під час шлюбу ОСОБА_3 грошовий внесок до ТзОВ «Фінансова компанія «Еко-Дім»» для її участі у Фонді інвестування будівництва виду А «Еко-Дім» обєкта будівництва належить до спільних коштів подружжя, що фактично є неправдою.

У судовому засіданні позивач ствердив позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги заперечили, покликаючись на те, що договори, які позивач просить визнати дійсними фактично не укладались, були виготовлені в один день перед подачею позову до суду для заперечення вимог ОСОБА_2 про походження коштів, за які була придбана квартира під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у шлюбі.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали , просять визнати дійсними зазначені у позові договори дарування коштів.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи ,суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у письмовому вигляді оформлені : договір дарування грошових коштів від 24.04.2014 р.; договір дарування грошових коштів від 29.05.2014 р.;договір дарування грошових коштів від 03.06.2014 р.; договір дарування грошових коштів від 26.06.2014 р: договір дарування грошових коштів від 02.07.2014 р; договір дарування грошових коштів від 30.07.2014р.; договір дарування грошових коштів від 05.08.2014 р.; договір дарування грошових коштів від 21.08.2014 р.;договір дарування грошових коштів від 04.12.2014 року, договір дарування грошових коштів від 21.01.2015 р.; договір дарування грошових коштів від 27.01.2016 р.

Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо усіх умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але один із сторін ухилявся від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Надані ОСОБА_1 в підтвердження своїх позовних вимог договори укладені в простій письмові формі, не потребують обов»язкового нотаріального посвідчення .

Згідно змісту ч.2 ст.215 ЦК дійсним у судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, тобто той,який відповідно до чинного законодавства підлягає обовязковому нотаріальному засвідченню ,

П.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину ,який підлягає нотаріальному засвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які і підлягають нотаріальному засвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК повязується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне засвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218,220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Договори, укладені позивачем ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 не потребували обов»язкового нотаріального посвідчення , а відтак не можуть визнаватися судом дійсними незалежно від форми їх укладення , терміну укладення, кількості, величини грошових сум .

Покликання позивача на ту обставину, що його донька ОСОБА_3 ухилялась від нотаріального посвідчення вказаних договорів, у даному випадку не мають значення, оскільки Верховним Судом України висловлена чітка позиція з приводу того, що визнання такого роду договорів дійсними є неналежною формою захисту прав відповідно до змісту ст.16 ЦК України./ постанова ВСУ від 30.01.2013 р. у справі №6-162 цс12, постанова ВСУ від 18.04.2011 р. у справі № 3-28 гс 11, постанова ВСУ від 19.06.2013 р. у справі № 6-49 цс 13/

Оцінку наявності таких договорів ,як письмових доказів по справі, може дати суд при розгляді іншої справи про визнання права на майно .

Відтак, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215, 218,209 ЦПК України ст.ст. 215,219 , 220 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсними правочинів дарування коштів та укладених на їх підставі договорів дарування коштів відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_6