Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який був укладений 24.05.2003 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 14 та визначення місця проживання спільних дітей.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24.05.2003 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 14. У шлюбі у сторін народилися: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різні характери та погляди на життя та сімейні обовязки, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюбні відносини між подружжям припинені , спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх дітей.

З посиланням на викладене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був укладений 24.05.2003 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 14; визначити місце проживання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши його проживати разом з нею за її місцем проживання; визначити місце проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишивши її проживати разом з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала , що основною причиною розірвання шлюбу є непорозуміння між нею та її чоловіком. Подружні стосунки не підтримують з травня 2016 року, спільне господарство не ведуть, спільно не проживають. Вказала, що протягом строку наданого судом для примрення вони між собою не примирились, а відтак наполягала на розірванні шлюбу.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Не заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1, а доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати разом з ним.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 24.05.2003 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 064226, видане 24.05.2003 року.

У даному шлюбі у сторін народилися : син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Шлюбні відносини між подружжям, як стверджують сторони припинені з травня 2016 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність бажання сторін продовжувати спільне життя.

Не дав бажаних результатів і наданий судом подружжю строк для примирення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюбні відносини.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим та є всі підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Окрім того, обґрунтованою є і вимога позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом - з нею, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з батьком ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як стверджено сторонами в судовому засіданні між ними відсутній спір щодо визначення проживання їх спільних дітей, між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом - з матірю ОСОБА_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з батьком ОСОБА_2.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 24.05.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 14 розірвати.

Неповнолітніх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену нею суму судового збору в розмірі 551,20 гривень (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено і підписано 21.08.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6