У Х В А Л А

04 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Полюхович О.І., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: сторін, третьої особи та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського районного суду від 7 червня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3; про визнання дій неправомірними та скасування наказу,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського районного суду від 7 червня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено:

Вжито заходів до забезпечення позову, а саме: заборонено ОСОБА_1 відчужувати, передавати в оренду, здійснювати поділ, обєднувати, дарувати та вчиняти будь-які інші дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0050 і площею 1, 45 га, що знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

На ухвалу судді відповідач подав апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про формальне врахування ст. 151 ЦПК України та розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". Тому вважав безпідставними висновки судді про утруднення чи неможливість виконання рішення суду про задоволення позову. Будь-яких обґрунтувань з цього приводу суддя не зробив, а позивач не надав відповідних доказів про існування таких обставин.

Про час і місце розгляду заяви його повідомлено не було, а тому, на його думку, оскаржувану ухвалу постановлено виключно з урахуванням інтересів позивача.

Окрім того, забезпечення позову обрано наступного дня після пред'явлення ОСОБА_2 позову в суд о 17 год. 21 хв., тоді як відповідь з адресного бюро про місце реєстрації відповідача надійшла того ж дня о 17 год. 47 хв. Тобто оскаржувану ухвалу постановлено ще до з'ясування питання про підсудність справи суду першої інстанції.

З цих підстав просить ухвалу судді першої інстанції скасувати, постановивши нову про відмову в забезпеченні позову, повернувши заяву ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання неправомірними дій та скасування наказу. Предметом спору є право позивача на приватизацію за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0050 площею у 1 , 45 га, яка знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що розглядаючи справу про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися. зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу законності передачі спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_1, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою обґрунтовано заборонив йому відчужувати, передавати в оренду, здійснювати поділ, обєднувати. дарувати та вчиняти будь-які інші дії щодо спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про невмотивованість забезпечення позову, а також відсутність доказів про необхідність вжиття таких заходів на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки такий вид забезпечення позову не може призвести до істотного порушення прав відповідача, а також не обмежує прав інших осіб.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Не можна погодитися і з доводами відповідача про неповідомлення його щодо часу і місця вирішення процесуального питання.

Так, згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо посилань автора скарги на те, що забезпечення суддею позову передувало визначенню підсудності справи, на правильність розгляду процесуального питання не впливає і не призвело до хибного його вирішення. Крім того, ці доводи не ґрунтуються на жодних доказах.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також зясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суддя переконався у забезпеченні позову саме шляхом заборони вчинювати відчуження, оренду, поділ, обєднання, дарування спірної ділянки тощо, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є додержання суддею першої інстанції вимог закону при її постановленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу судді Рівненського районного суду від 7 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: