Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/462/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_3- своєї дочки, аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно довічно. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що є інвалідом третьої групи, хворіє та потребує постійного лікування. Розмір пенсії, який вона отримує,- не великий, її вистачає лише на харчування, одяг, придбання ліків, а тому не в змозі утримувати себе сама. Дочка працює, отримує гідну заробітну плату, проте допомоги не надає, хоча має таку можливість.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначає, що дочка на даний час проживає з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі, що підтверджує наявність сімейних відносин. Проте, судом при винесенні судового рішення взято до уваги лише її дохід з чоловіком, які перебувають в зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, відповідач є кваліфікованим програмістом, отримує високу заробітну плату, яка в рази перевищує середньостатистичну по м. Києву, постійно їздить у відрядження у різні країни. Крім того, отримує аліменти на утримання своєї доньки, батько якої також має достойну заробітну плату та надає належну матеріальну допомогу. А тому, вважає безпідставними висновки суду про те, що ОСОБА_3 проживає одна та на її утриманні знаходиться малолітня дитина, та що її дохід є меншим, ніж у апелянта. На думку апелянта, судом не було взято до уваги майновий стан відповідача, а саме, що у 2016 року дочкою було придбано 2-х кімнатну квартиру та нежитлове приміщення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 (ОСОБА_5 прізвище від попереднього шлюбу) є матірю відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

14 липня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с.8).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії ЖИА № 07671 від 14.04.2008 року ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_2 досягла 57 річного віку, є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком.

Із змісту довідки управління Пенсійного фонду України від 21.08.2017 року №3923/02 вбачається, що позивач отримує пенсію за віком в сумі 1909,69 грн. (а.с. 140).

Відповідно довідки управління Пенсійного фонду України від 21.08.2017 року №3924/02 ОСОБА_6 (чоловік позивача) станом на серпень 2017 року отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання 3 групи, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС в сумі 1412 грн. (а.с.141).

Також, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить: 27/40 частин житлового будинку №12-Б по вул. І.Франка, в м.Коростені, Житомирської області та 27/40 частин земельної ділянки, загальною площею 0.0204 га. та ціла земельна ділянка загальною площею 0,1 га, які розташовані за цією ж адресою (а.с. 101-103).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працює в ТОВ «Ареон Консалтинг» на посаді інженера-програміста та отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн. щомісяця (з урахуванням податків), про що свідчить довідка від 03.04.2017 року №3.04 (а.с.104). Зазначений доказ позивачкою не спростований.

На утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина - ОСОБА_3 Ніколь, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.100), яка відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24.04.2015 року залишена проживати разом із матірю у звязку з розірванням шлюбу, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.34-35).

Із копій висновків дитячого медичного центру та лікаря-педіатра вбачається, що донька відповідача постійно хворіє, має ряд хронічних захворювань та потребує додаткових матеріальних витрат на лікування. Дані обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи ксерокопіями чеків на придбання ліків та платіжних доручень про надання медичних послуг (а.с. 36-99)

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено потребу в матеріальній допомозі, оскільки її щомісячний дохід перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатною вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Особою, яка потребує матеріальної допомоги, є особа, заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи якої, не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України). Саме ця норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин на підставі ч.1 ст.10 СК України.

Виходячи із наведеного, для виникнення аліментних зобовязань у повнолітніх дітей перед їх непрацездатними батьками мають існувати юридичні складові - сукупність певних умов, а саме, непрацездатність батьків; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Тобто, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

В даному випадку судом встановлено, що розмір пенсії позивача як інваліда 3 групи становить 1909,69 грн. (станом на серпень 2017 року).

До осіб, які втратили працездатність, належать особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).

Особами, які потребують матеріальної допомоги, є такі, щомісячний дохід яких не перевищує прожитковий мінімум.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).

Розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 р. N 1801-VIII та становив на час постановлення судового рішення для осіб непрацездатного віку 1312 грн.

Отже, розмір пенсії ОСОБА_2 перевищує прожитковий мінімум непрацездатної особи на 597,69 грн., а тому відсутні законні підстави вважати її особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Крім того, суд обгрунтовано врахував, що матеріально-побутові умови проживання позивача є вищими за визначені законом стандарти, а тому, ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Встановлені судом обставини, які не спростовані в апеляційній скарзі, не дають підстав для покладання на відповідачів обовязку щодо утримання позивача.

Оскаржуване рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: