ухвала

іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «АС» (Обласний авіаційний центр), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення страхової виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 01 липня 2011 року між Приватним акціонерним товариством «АС» (Обласний авіаційний центр) (далі - ПрАТ «АС») та її чоловіком ОСОБА_7 було укладено трудовий контракт, за умовами якого останній був прийнятий на роботу в інженерно-авіаційну службу за професією техніка з обслуговування ПС Мі-2.

15 листопада 2011 року ПрАТ «АС» уклало з Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») договір ОАСЕ № 09/11 з обов'язкового страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу, за яким застрахувало членів екіпажів повітряних суден, і зокрема ОСОБА_7, на 100 000 гривень кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 14 год. 38 хв. відбулося падіння вертольоту Мі-2 біля населеного пункту Жовтневе Сумської області. Внаслідок зазначеної авіаційної пригоди ОСОБА_7, як член екіпажу вертольоту отримав значні опіки, внаслідок яких помер.

30 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову у зв'язку із тим, що політ здійснювався із порушенням Керівництва з виконання польотів, здійсненням посадки повітряного судна не на аеродромі.

У зв'язку з чим позивач звернулася до суду з цим позовом та просила суд стягнути з ПрАТ «УТСК» на її користь страхове відшкодування одноразово у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року з урахуванням ухвали того ж суду від 27 січня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «АС» (Обласний авіаційний центр), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення страхової виплати задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 страхову виплату в розмірі 100 000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 000 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 1 100 гривень судового збору, сплачених при подачі апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що висновком остаточного звіту за результатами розслідування катастрофи вертольоту Мі-2 UR-14322, затвердженим 21 лютого 2012 року головою Державної авіаційної служби України та актом про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 22 листопада 2012 року встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку встановлено порушення правил безпеки польотів, зокрема вимоги частини А, розділу 8, пункту 8.4 Керівництва з виконання польотів ПрАТ «АС.

Таким чином, вказаним актом і висновком, що не оскаржувалися і визнані сторонами, встановлено, що політ вертольоту Мі-2 UR-14322 здійснювався з порушенням правил Керівництва з льотної експлуатації повітряного судна, а його посадка була здійснена не на аеродромі. При цьому погодні умови, що стали причиною для такої посадки, не можуть вважатися форс-мажорними обставинами, оскільки судом встановлено і сторонами не спростовано, що вони були відомі та прогнозовані для командира повітряної служби та директора льотної служби ПрАТ «АС».

Зазначене відповідно до п. 6.1. статті 6 договору ОАСЕ № 09/11 від 15 листопада 2011 року надає страховику право відмовити спадкоємцям застрахованої особи у виплаті страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом помилково не стягнуто 100 000 грн з ПрАТ «АС», вину якого встановлено та який також є відповідачем, є необґрунтованими оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення страхової виплати саме із ПрАТ «УТСК».

Крім того, як установлено судами попередніх інстанцій, 01 липня 2011 року між ПрАТ «АС» та ОСОБА_7 було укладено контракт про трудову діяльність № 11/11-58, за умовами якого ОСОБА_7 прийнято на роботу в інженерно-авіаційну службу ПрАТ «АС» за професією техніка з обслуговування ПС Мі-2. Контракт було укладено на період з 01 липня по 31 грудня 2011 року.

15 листопада 2011 року між ПрАТ «АС» та ПрАТ «УТСК» укладено договір ОАСЕ № 09/11 з обов'язкового страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу, за умовами якого страхова сума на кожного із 2-х членів екіпажу вертольоту Мі-2 бортовий номер UR-14322 склала по 100 000 грн. Строк дії договору встановлювався з 21 листопада 2011 року по 20 листопада 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року згідно з наказом Президента ПрАТ «АС» «Про відрядження працівників» від 28 листопада 2011 року № 55/2 та завдання на політ командир повітряного судна вертольоту Мі-2 ОСОБА_8 зобов'язаний був здійснити переліт за маршрутом: населений пункт Олішевка Чернігівської області - населений пункт Гриценково Сумскої області.

Під час здійснення вказаного перельоту ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 14 годині 38 хвилин біля населеного пункту Жовтневе Сумської області відбулося падіння вертольоту Мі-2 бортовий номер UR-14322, під час якого ОСОБА_7 будучи членом його екіпажу, отримав велику ступінь опіків та помер.

Актом за формою Н-1 про нещасний випадок пов'язаний із виробництвом від 22 листопада 2012 року було встановлено причину падіння повітряного судна Мі-2, а саме: виконання посадки повітряного судна на майданчик підібраний з повітря в умовах короткочасної втрати візуального контролю з земною поверхнею, невиконання посадових обов'язків працівниками ПрАТ «АС» про дотримання вимог законодавства щодо рівня підготовки пілота, який не відповідав допуску його до польотів у складних метеорологічних умовах, не врахування погодних умов перед вильотом вертольоту, порушення польотно-інформаційного обслуговування та інші порушення правил безпеки польоту та охорони праці. При цьому були встановлені відповідальні особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: командир вертольоту Мі-2 ОСОБА_8, директор льотної служби ПрАТ «АС» ОСОБА_9, президент ПрАТ «АС» ОСОБА_10

При цьому остаточним звітом за результатами розслідування катастрофи вертольоту Мі-2 UR-14322 від 21 лютого 2012 року встановлено, що авіатехнік ОСОБА_7 на розвиток та наслідки авіаційної пригоди вплинути не міг, мав достатній рівень фахової підготовки з технічного обслуговування вертольоту.

У висновку остаточного звіту за результатами розслідування катастрофи вертольоту Мі-2 UR-14322, затвердженого 21 лютого 2012 року головою Державної авіаційної служби України, встановлено, що авіаційна подія (катастрофа) сталась внаслідок намагання командира повітряного судна виконати посадку на майданчик, підібраний з повітря в умовах короткочасної втрати візуального контролю з земною поверхнею. Фактор - людський. Супутний фактор - організаційна та адміністративна діяльність: рівень професійної підготовки пілота не відповідав допуску його до польотів у складних метеоумовах; командир повітряного судна та директор льотної служби, аналізуючи прогноз GAMTET по Київському РПІ на період дії 12.00 - 18.00 UTC перед вильотом, не врахували прогнозованого утворення ізольованих зон туманів, обхід яких міг би стати неможливим (п. 5.5.12.1 НПП ГА-85); польотне-інформаційне обслуговування здійснювалося з відхиленням від вимог п. 4.7.5 Правил польотів, затверджених наказом Мінтрансу України від 16 квітня 2003 року № 293.

Актом про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 22 листопада 2012 року основною причиною настання нещасного випадку встановлено порушення правил безпеки польотів, зокрема вимоги частини А, розділу 8, пункту 8.4 Керівництва з виконання польотів ПрАТ «АС».

Відповідно до частин першої, другої ст. 991 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про страхування» страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

При цьому законодавець у наведених статтях не пов`язує наявність вини постраждалого із відмовою у страховому відшкодуванні.

Пунктом 6.1 статті 6 договору ОАСЕ № 09/11 з обов`язкового страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу від 15 листопада 2011 року встановлено, що страховик має право відмовити у страховій виплаті, зокрема, у разі використання для зльоту чи посадки аеродрому, що не відповідає вимогам Керівництва з льотної експлуатації повітряного судна, за винятком форс-мажорних обставин; коли повітряне судно виконує політ з порушенням Керівництва з льотної експлуатації повітряного судна.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у страхової компанії не виникло обов'язку з виплати страхової суми.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак