ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М., за участі секретаря Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелена Садиба» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро», третя особа: Виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-
Однак, при перереєстрації договорів оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 03.10.2016 року за №69596212 про те, що 21.07.2016 року був зареєстрований договір оренди земельної ділянки від 01.07.2016 року №59 між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_2 на 10 років.
Договір був зареєстрований Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області державним реєстратором ОСОБА_3
Позивач посилається на недійсність укладеного між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_2 договору оренди, оскільки ОСОБА_2 передав в оренду зазначеному ТОВ земельну ділянку, володіє і користується якою на підставі належно зареєстрованого договору ТОВ «Зелена Садиба», що позбавляє власника права передати в оренду майно, яким на законних підставах користується інша особа.
Представник позивача в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду надав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро», які були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не зявились, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил статті 280 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення.
Представник третьої особи Виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Однак, при перереєстрації договорів оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 03.10.2016 року за №69596212 про те, що 21.07.2016 року був зареєстрований договір оренди земельної ділянки від 01.07.2016 року №59 між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_2 на 10 років.
Договір був зареєстрований Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області державним реєстратором ОСОБА_4.
Відносини, пов»язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законами України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України).
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч. 4 ст. 124, ст. 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов»язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Суд вважає, що спірний договір оренди землі є недійсним, а дії відповідачів порушують право позивача володіти і користуватися земельною ділянкою впродовж встановленого строку дії договору.
Крім того, спірний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладено до закінчення строку попереднього договору оренди землі, а спірна земельна ділянка на той момент знаходилась в користуванні позивача.
Одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря).
Укладення спірного договору оренди землі створило позивачу перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. При укладенні спірного договору оренди землі були порушені також норми ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 13, 525 ЦК України.
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджується із загальними нормами ч. 1 ст. 777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, що належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк.
Положення щодо переважного права орендаря на поновлення договору оренди закріплені також у п. 13.1 договору від 12.01.2012 року.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.
Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України).
Частина 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Між відповідачами ТОВ «Деремезна-агро» та гр. ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки під час дії договору оренди землі з ТОВ «Зелена-Садиба», а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. При таких обставинах, суд вважає, що спірний договір оренди земельної ділянки від 01.07.2016 року порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
З вказаних підстав позовні вимоги про визнання оспорюваного договору оренди землі підлягають задоволенню.
Позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди на вищевказану земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки підставою виникнення іншого речового права та винесення вказаного рішення був оспорюваний договір оренди землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Згідно ч. 2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
На підставі викладеного, суд вважає, що зазначена позовна вимога також підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро» підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТОВ «Зелена Садиба » в розмірі 1600,00 грн з кожного.
Керуючись ст. 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4,12,81,235,263,265,268,280 Цивільного процесуального кодексу України, Законами України «Про оренду землі», суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелена Садиба» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро», третя особа зі сторони відповідачів: Виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Зелена Садиба» судовий збір в розмірі 1600 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Ковалевська