АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2894/17 Справа № 201/4632/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Дніпро 04 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л.,Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради /далі КП «Дніпроводоканал»/ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості /а.с.2-3/.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року позов КП «Дніпроводоканал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» заборгованість в розмірі 16 723 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 26 коп. та вирішено питання судових витрат /а.с. 87-91/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення заборгованості поза межами позовної давності відмовити /а.с. 97-99/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» та стягуючи на його користь з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 16 723,26 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт несплати відповідачем коштів за отримання послуг і наявність у неї заборгованості в зазначеному розмірі є доведеним, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, стаття 1 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року є заочним, тобто, виходячи зі змісту ст. 224 ЦПК України, ухвалене за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, проте в судове засідання не зявився.

Враховуючи встановлений ст. 10 ЦПК України принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, з метою недопущення обмеження відповідача в його праві подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, главою 8 ЦПК України «Заочний розгляд справи» передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, положеннями чинного цивільного процесуального законодавства прямо встановлено, що заочний розгляд справи допускається у випадку неявки належно повідомленого про дату та час судового розгляду відповідача в судове засідання. При цьому, у разі, якщо відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, заочне рішення суду підлягає обовязковому скасуванню із призначенням справи до розгляду в загальному порядку, для надання відповідачеві можливості реалізувати надані йому процесуальні права.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, призначеного на 10 червня 2016 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення їй судової повістки, повідомлення про дату і час розгляду справи під розписку, телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, як того вимагають положення ст. 74 ЦПК України.

Так, конверт із судовою повісткою на 10 червня 2016 року, направлений ОСОБА_2Л, повернувся на адресу суду без вручення із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» /а.с.20/.

Незважаючи на це, суд першої інстанції, розглянувши справу та ухваливши рішення за відсутності ОСОБА_2, також відмовив їй в перегляді заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року, з огляду на що, остання була позбавлена можливості реалізувати свої, визначені ЦПК України, процесуальні права, зокрема, подати заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про що клопотала в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Статтею 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе надати в ході розгляду справи оцінку доводам відповідача ОСОБА_2 про пропуск позивачем КП «Дніпроводоканал» строків позовної давності, з метою забезпечення відповідачу можливості реалізувати свої процесуальні права, в чому остання була обмежена при вирішенні спору в суді першої інстанції, у звязку з необізнаністю про дату та час судового розгляду та безпідставним відхиленням заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради відповідно до положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання.

ОСОБА_2 є абонентом послуг щодо користування послугами водопостачання і водовідведення у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачу був відкритий особовий рахунок за №2.

Згідно розрахунку, в результаті неналежного виконання ОСОБА_2 зобовязань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 1999 року по 01 березня 2016 року утворилась заборгованість, яка складає 16 723 грн.26 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач заявляла клопотання про застосування строків позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року /а.с.44-47/ та в апеляційній скарзі /а.с.60-64/.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норми частини 5 статті 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути із відповідача суму боргу за період з 1999 року по 01 березня 2016 року.

Із заявою про видачу судового наказу КП «Дніпроводоканал» звернулося 01 березня 2016 року /а.с.9/.

До суду із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 30 березня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням правил ст. 256 ЦК України підлягає стягненню сума заборгованості з 01 березня 2013 року по 01 березня 2016 року у розмірі 8075 грн. 24 коп.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є частково обґрунтованими, заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість у розмірі 8075 грн. 24 коп. Решта позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість в розмірі 8075 /вісім тисяч сімдесят пять/ грн. 24 коп.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4