22-ц/775/769/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Принцевська В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Лопатіної М..Ю., Мальцевої Є.Є.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Фінанс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду, прийнятого на території іноземної держави та заміни сторони стягувача за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2017 року до суду надійшло клопотання ТОВ «Солюшен Фінанс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі- ПАТ «Азовзагальмаш») на користь Відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування» (далі ВАТ «ТД АЗВМ»), заборгованість по договору №ПР-06395 від 20.04.2011 року в розмірі 60196975,16 російських рублів та компенсацію за сплачений арбітражний збір в розмірі 220841,51 російських рублів. Рішенням арбітражного суду Краснодарського краю від 11.02.2016 року відносно ВАТ «ТД АЗВМ» було відкрито процедуру конкурсного провадження згідно федерального закону «Про неспроможність (банкрутство)». Договором купівлі-продажу (цесії) від 03.05.2017 року ВАТ «ТД АЗВМ» відступило право вимоги до ПрАТ «Азовзагальмаш» в загальному розмірі 311372019,62 російських рублів, в тому числі за рішенням Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року. На адресу боржника було відправлено повідомлення про відступлення права вимоги, однак заборгованість досі не погашається. Заявник наголосив, що вже звертався з вказаним клопотанням до суду, але воно було залишено без розгляду та повернуто для усунення недоліків, у зв'язку з чим просив поновити строки на звернення, а також надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 02.07.2014 року, замінити сторону стягувача з ВАТ «ТД АЗВМ» на ТОВ «Солюшен Фінанс», видати і направити у відповідний орган виконавчий лист.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2017 року поновлено ТОВ «Солюшен Фінанс» строк на пред'явлення рішення Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року до примусового виконання на території України. Задоволено клопотання ТОВ «Солюшен Фінанс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду, прийнятого на території іноземної держави та заміни сторони стягувача. Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ВАТ «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування», заборгованість по договору №ПР-06395 від 20.04.2011 року в розмірі 60196975,16 російських рублів та компенсацію за сплачений арбітражний збір в розмірі 220841,51 російських рублів. Замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року з ВАТ «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування» на ТОВ «Солюшен Фінанс».

З даною ухвалою не погодився ПАТ «Азовзагальмаш» та оскаржив її в апеляційному порядку. ПАТ «Азовзагальмаш» посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Представник ПАТ «Азовзагальмаш» в судовому засіданні повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Солюшен Фінанс» заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року визначив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень Російської Федерації Україною. Конвенцію ратифіковано із такими застереженнями: Україна бере на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому ст. 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; Україна бере на себе зобов'язання визнавати і виконувати рішення, ухвалені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені п. а ст. 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» ці договори застосовуються в Україні в порядку, передбаченому для норм такого законодавства.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) №30/2014 від 02.07.2014 року було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі- ПАТ «Азовзагальмаш») на користь Відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування» (далі ВАТ «ТД АЗВМ»), заборгованість по договору №ПР-06395 від 20.04.2011 року в розмірі 60196975,16 російських рублів та компенсацію за сплачений арбітражний збір в розмірі 220841,51 російських рублів.

Статтею 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги щодо відсутності у заявника поважної причини пропуску трирічного строку для пред'явлення до примусового виконання рішення іноземного суду, який передбачено ст. 391 ЦПК України та щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.,ст. 73, 391, 396 ЦПК України. При цьому, апеляційний суд вважає дані доводи апеляційної скарги обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала.

За ст.391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили.

В своєму клопотанні ТОВ «Солюшен Фінанс» просять поновити строк на подання цього клопотання, тому що вони вже звертались раніше з таким клопотанням до суду.

З ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 13.07.2017 року вбачається, що ТОВ «Солюшен Фінанс» звертались до суду з таким самим клопотанням в межах строку, передбаченого ст.391 ЦПК України, але дане клопотання було залишено без розгляду та повернуто заявнику тому, що ТОВ «Солюшен Фінанс» в порушення вимог ст.394 ЦПК України не додав до клопотання оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію, офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили та документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Крім того, до клопотання заявником були додані копії документів, в тому числі рішення Арбітражного суду та протокол зборів кредиторів ВАТ «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування», які не посвідчені належним чином.

Повторно, після усунення недоліків, ТОВ «Солюшен Фінанс» звернулись до суду 07.08.2017 року, тобто за межами строку, який передбачено ст. 391 ЦПК України.

Суд першої інстанції помилково вважав, що попереднє звернення заявника з вказаним клопотанням та залишення його без розгляду ухвалою суду, у зв'язку з допущеними заявником недоліками, є поважною причиною пропуску вказаного строку.

Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску процесуальних строків мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку.

Посилання на неможливість сплати державного мита, арешт рахунку, здійснення експертизи та посилання на інші аналогічні обставини, як на поважні причини пропуску строків, є хибними, оскільки судова практика не розглядає такі причини як поважні для поновлення строку, такі причини фактично обумовлені неналежними діями або бездіяльністю самого заявника.

Статтею 396 ч. 1 ч. 2 п. 5 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при постановленні вказаної ухвали помилково вважав, що у заявника є поважна причина пропуску строку звернення з даним клопотанням до суду, який передбачено ст. 391 ЦПК України, суд першої інстанції вирішуючи дане питання порушив вимоги ст.,ст. 73, 391, 396 ЦПК України.

Апеляційний суд вислухав представників ТОВ «Солюшен Фінанс» і ПАТ «Азовзагальмаш», дослідив обставини справи, перевірив докази та дійшов висновку, що ТОВ «Солюшен Фінанс» звернувся до суду з вказаним клопотанням 07.08.2017 року, тобто за межами строку, який передбачено ст.391 ЦПК України, при цьому, ТОВ «Солюшен Фінанс» не навів жодної поважної причини пропуску даного строку.

На підставі вимог ст. 396 ч. 1 ч. 2 п. 5 ЦПК України клопотання ТОВ «Солюшен Фінанс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду, яке прийнято на території іноземної держави, та заміни сторони стягувача не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, апеляційний суд, керуючись вимогами ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу ПАТ «Азовзагальмаш» в повному обсязі, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити ТОВ «Солюшен Фінанс» в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду, яке прийнято на території іноземної держави, та заміни сторони стягувача.

Керуючись ст.,ст. 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» задовольнити в повному обсязі.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Фінанс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду, прийнятого на території іноземної держави та заміни сторони стягувача відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Фінанс» на користь Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» 1600 грн. (одна тисяча шістсот грн.) в відшкодування судових витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді