Справа № 371/842/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/494/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 27.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

05 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Станом на 30 квітня 2016 року загальна сума заборгованості становила 22867 гривень 95 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 11938,88 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 8563 грн. 93 коп., заборгованість за пенею та комісією - 800 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1065 грн.14 коп. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 22867 гривень 95 копійок та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року позовні вимоги банку були задоволені частково, із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» стягнуто 20 502 гривні 81 копійку заборгованості за кредитним договором та 1378 грн. 00 коп. судового збору. В решті вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не погоджується з рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просить ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні пені (комісії) та штрафів. Вказує, що суд не витребував у банку додаткових доказів на підтвердження вимог. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином обґрунтовано вказані вимоги, ні з позовної заяви, ні з доданих до неї документів неможливо ідентифікувати, за які порушення умов договору та за які періоди були нараховані вказані штрафні санкції, а вимога про стягнення пені та комісії взагалі не ідентифіковані. За таких умов суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог в даній частині.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначав, що підстави для нарахування вказаних фінансових санкцій за невиконання умов договору передбачені Правилами надання банківських послуг та умовами кредитування. Крім того, суд мав витребувати у банку додаткові докази на підтвердження вимог, однак цього він не зробив.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів погодитися не може. По-перше, ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З урахуванням наведених норм, саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо обґрунтованості вимог про стягнення пені, комісії та штрафу в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування, чого в даному випадку зроблено не було.

По-друге, наявність підстав для нарахування комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтовував відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування. При цьому ні зазначені правила, ні вказані умови кредитування не були підписані позичальником. Через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної карти. Таким чином зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитуванняне можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справі №6-16цс15. Інших підстав для нарахування заборгованості відповідача за комісіями, пенями та штрафами позивач до суду не представив, відтак його вимоги в цій частині є необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про недоведеність та безпідставність вимог банку щодо стягнення з відповідача нарахованої за кредитом комісії, пені та штрафів, відтак підстав для зміни чи скасування рішення суду про відмову у задоволенні позову в даній частині не вбачає. В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржувалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк