04 грудня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.,
з участю секретаря Кошевої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа: Великогомільшанська сільська рада Зміївського району Харківської області,
01.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Великогомільшанську сільську раду провести зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_2, який є його родичем, зареєстрований у належному йому будинку, однак з 25.05.2004 року не проживає в ньому.
Реєстрація відповідача порушує його права як власника. Крім того, виникли труднощі в оформленні субсидії.
Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому ч. ст. 76 ЦПК України, будь-яких заперечень чи пояснень до суду не надійшло.
Великогомільшанський сільський голова ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без представника третьої особи.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.
При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Спірним є право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1
З довідки Великогомільшанської сільської ради №02-28/415 від 30.10.2017 року вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, 1978 року, однак фактично не проживає за адресою реєстрації. (а. с. 4).
Згідно довідки начальника ДУ "Темнівська виправна колонія (№100) від 22.09.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до ВК №100 із Харківського СІЗО 25.05.2004 року, де відбуває покарання по теперішній час. Засуджений 30.05.2003 року апеляційним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, п.п. 2, 4, 7, 9, 13, ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. (а. с. 5).
Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Нормою статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Позивачем надані докази того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але у спірному житловому приміщенні не проживає, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням.
За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою в цій частині та підлягає задоволенню.
Позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Частиною 1 ст. 7 вищевказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку, позовна заява ОСОБА_1 в частині зобов'язання Великогомільшанської сільської ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.