22-ц/775/598/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 року, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 року вищезазначений позов Маріупольського міського центру зайнятості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 6290,40 грн. Розподілено судові витрати, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Маріупольського міського центру зайнятості судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 1378,00 грн.

Відповідач не погодилась з таким судовим рішенням та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову Маріупольського міського центру зайнятості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції під час розгляду справи були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, вважає, що місцевий суд не звернув уваги на те, що 29 грудня 2003 року вона, на підставі заяви, була знята з обліку в податковій інспекції як фізична особа-підприємець і з вказаного часу доходу від підприємницької діяльності не мала, податки не сплачувала, звіти не подавала. Вважає, що до Єдиного державного реєстру не було своєчасно внесено запис про проведення державної реєстрації припинення її підприємницької діяльності з вини посадових осіб державних служб статистики, податкової служби, пенсійного фонду. Крім того, місцевий суд, у порушення вимог ст. 257 ЦПК України, не застосував до позовних вимог Маріупольського міського центру зайнятості позовну давність.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник ОСОБА_2, діюча за довіреністю, підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник позивача на підставі довіреності Кравченко В.І., в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09 липня 2012 року перебувала на обліку, як безробітна, у Маріупольському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, відповідно до особисто поданої заяви про надання статусу безробітної і призначення допомоги по безробіттю, у якій зазначила серед іншого, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років. (а.с.8- 10).

Позивачем була проведена звірка з Управлінням Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області щодо достовірності відомостей, наданих безробітними, в результаті якої Маріупольським міським центром зайнятості був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 242 від 06 вересня 2013 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості як безробітна, з 20 вересня 2002 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя, є платником внесків і має статус суб'єкту господарської діяльності, згідно діючого законодавства і станом на 18 липня 2013 року документи на державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 державному реєстратору не надавались (а.с.14).

З довідки Маріупольського міського центру зайнятості № б/н від 27 липня 2016 року вбачається, що під час перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості з жовтня 2012 року по липень 2013 року відповідач отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 7 802,90 грн., з яких 1 512,50 грн. було повернуто позивачу (а.с.20).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого 18 липня 2013 року, за відомостями, отриманими в порядку взаємного обміну інформацією з відомчих реєстрів органів статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 з 20 вересня 2002 року перебувала на обліку в Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції та Управлінні Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області та з 14 лютого 2013 року - в Головному управлінні регіональної статистики(а.с.15-16).

Наказами Маріупольського міського центру зайнятості від 06 вересня 2013 року № НТ310906 та від 09 вересня 2013 року № НТ130909, у зв'язку із встановленням факту подання ОСОБА_1 недостовірних відомостей, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, припинено реєстрацію відповідача, як безробітної та вирішено повернути виплачене їй матеріальне забезпечення (а.с.13).

Згідно повідомлення Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 20 грудня 2013 року внесено запис № 3031997 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1Г.(а.с.34).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перебування відповідача на обліку як фізичної особи-підприємця, що підтверджується даними з ЄДР, є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення ОСОБА_1 центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та, відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Пунктами 2 та 7 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частин другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п.8 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

У відповідності до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Аналізуючи наведене, є підстави вважати, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець (незалежно від того, сплачує вона єдиний податок чи перебуває на загальній системі оподаткування), не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 8 липня 2014 року (справа № 21-79а14).

З огляду на викладене, є необґрунтованими доводи відповідача про те, що з 2003 року вона була знята з обліку, як фізична особа-підприємець і з вказаного часу доходу від підприємницької діяльності не мала, податки не сплачувала, звіти не подавала, оскільки на час отримання нею допомоги по безробіттю, припинення її підприємницької діяльності, у встановленому законом порядку не відбулось.

Крім того, посилання відповідача на необґрунтоване незастосування місцевим судом строку позовної давності є також неспроможними з огляду на не, що таку заяву до винесення по справі судового рішення ОСОБА_1 не робила (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що трирічний строк, в межах якого позивач міг звернутись до суду з даним позовом, не пропущений, оскільки мало місце його переривання пред'явленням в 2014 році центром зайнятості такого ж позову до суду в порядку адміністративного судочинства (а.с.74, 75-77).

Викладені у апеляційній скарзі доводи про те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що державним реєстратором 13 лютого 2013 року за № 0031997 були включені відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до ЄДРПОУ з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки ця відмітка була включена до ЄДР на підставі положень розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01.07.2010 № 2390 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб'єктів господарювання», яким передбачено, що за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на наявність вини з боку посадових осіб державних служб в тому, що в ЄДР не було внесено запис про припинення її підприємницької діяльності, з огляду на те, що такі дії посадових осіб ОСОБА_1 не оскаржувала.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідач у період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості, як безробітна, була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а відтак допомогу по безробіттю отримала незаконно.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: