АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8028 Головуючий у1-й інстанції - Колесник О.М.
Унікальний № 753/5827/16-ц Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

РатніковоїВ.М.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 травня 2017 року у справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 4 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Суд стягнув з відповідачів солідарно на користь позивача 805 340 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10 грудня 2015 року та в рівних долях 6 890 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнивши її зустрічні позовні вимоги про визнання договору позики недійсним (а.с.205-215).

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу відповідачем ОСОБА_6, не оскаржується.

Суд, відхиливши клопотання адвоката ОСОБА_7 про витребування документів та відкладення розгляду справи, ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_4 та її представника, оскільки поважність причин їх неявки у судове засідання не підтверджена жодними доказами, а відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_6 та його представника, а також позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення про солідарне стягнення з відповідачів залишку одноразового штрафу у сумі, еквівалентній 30 000 доларів США, за несвоєчасне повернення суми боргу, отриманого ОСОБА_6 від ОСОБА_5 за борговою розпискою від 24 липня 2009 року на суму 60000 доларів США, суд першої інстанції виходив виключного з того, що договір позики був укладений одним із подружжя (ОСОБА_6.) під час перебування в шлюбі (мотивувальна частина рішення; а.с.146).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо підстав для задоволення позовних вимог, пред'явлених ОСОБА_5 до ОСОБА_4, не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

При вирішенні справи районним судом не враховано положення ст. 65 СК України та не встановлено обставин, які б дали підстави для покладення на ОСОБА_4 солідарної відповідальності за договором позики, укладеним під час перебування у шлюбі другим з подружжя.

Ураховуючи назву (право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) структуру (наявність чотирьох частин) та зміст ст. 65 СК України, друга і третя частини якої визначають як реалізується встановлений частиною першою цієї статті принцип розпорядження спільним майном за взаємною згодою, а частина четверта є самостійною і визначає принцип виникнення обов'язку за договором, укладеним в інтересах сім'ї, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки договір позики для позичальника, який отримує грошові кошти із зобов'язанням їх наступного повернення, не є договором про розпоряджання майном, то при укладенні такого договору одним з подружжя у якості позичальника положення частин першої-третьої ст. 65 СК України не застосовуються.

Водночас, у разі, якщо позичені одним із подружжя грошові кошти використані в інтересах сім'ї, підлягають застосуванню положення частини четвертої ст.65 СК України про виникнення обов'язків для другого з подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові №6-486цс16 від 27 квітня 2016 року, який відповідно до положень цивільного процесуального закону має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

У даному конкретному випадку доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що будь-яких фактичних доказів на підтвердження придбання подружжям квартири саме за позичені кошти немає, заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, з огляду на наступне.

Так зі змісту наданої суду копії розписки від 24 липня 2009 року (а.с.5; оригінал за словами сторін договору позики є втраченим за плином часу) убачається, що позика була отримана для купівлі та ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Водночас, з наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності убачається, що указана квартира була придбана ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 25 червня 2009 року (а.с.68).

Отже боргова розписка була складена після придбання квартири. Ураховуючи цю обставину у контексті того, що за правилом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а у розпорядженні суду відсутні будь-які докази щодо джерел коштів, за рахунок яких була придбана указана квартира, та відсутні будь-які докази щодо проведення розрахунків між сторонами договору купівлі-продажу, а також щодо проведення відповідачами ремонту у цій квартирі і його фактичного обсягу, у суду немає достатніх підстав вважати, що указаний борг був використаний в інтересах сім'ї.

Таким чином, суд не може вважати розписку від 24 липня 2009 року і, як наслідок, розписку від 10 грудня 2015 року про обов'язок сплатити штраф за попередньою розпискою, спільним борговим зобов'язанням відповідачів, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відсутні.

Указана обставина, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дає суду апеляційної інстанції для скасування оскаржуваного рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Водночас, з огляду на вищевикладені позиції щодо застосування положень частин першої-третьої ст. 65 СК України, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо неправильного вирішення районним судом її зустрічного позову, заявленого також з підстав відсутності згоди ОСОБА_4 на отримання позики її чоловіком.

Інші доводи апеляційної скарги щодо змісту боргових розписок та часу їх складання у контексті положень ч.4 ст. 60 ЦПК України та тієї обставини, що оригінал розписки від 24 липня 2009 року сторони договору позики вважають втраченим, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, зокрема, в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4

Ураховуючи наведене, підстав для скасування решти оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки апеляційний суд своїм рішенням відмовляє ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_4, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_6, у зв'язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Крім того, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 7 579 грн. на відшкодування судових витрат останньої по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 6 890 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто грн. 00 коп.) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 7 579 грн. (Сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять грн. 00 коп.) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

В.М. Ратнікова