Справа № 126/1439/17 Провадження № 22-ц/772/2819/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 32 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Медвецького С.К., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та представника ПрАТ ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на її користь 17400 грн. на відшкодування моральної шкоди та 68700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої у звязку із втратою годувальника.

Позов мотивовано тим, що 14.07.2016 року о 16 год. 30 хв. на автодорозі «ОСОБА_3 - Мелітополь - Новоазовськ», сталося ДТП, внаслідок якої фургон Mitsubishi Canter FE659F, що належав на праві власності ПІК «ААЗ Трейдінг Ко», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, зіткнувся з вантажним бортовим автомобілем ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_6, який являвся сином позивача, загинув.

14.07.2016 року відомості про ДТП внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003152, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29.09.2016 року, слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Із постанови слідчого вбачається, що в діях водія ОСОБА_5 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, що підлягає обовязковому технічному контролю, але його не пройшов.

На думку позивача, у випадку однозначного і беззаперечного дотримання водієм ОСОБА_5 правил дорожнього руху та дозволеної швидкості на вказаній ділянці дороги (90 км/год), водій маючи значний досвід керування, міг уникнути зіткнення з автомобілем Mitsubishi Canter FE659F та зберегти життя людини, яке є найвищою суспільною цінністю.

Також позивач не погоджується з окремими висновками викладеними у зазначеній вище постанові.

Однак, після важкої втрати близької людини, враховуючи місце знаходження СВ Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області, її вік, ОСОБА_2 не в стані була слідкувати та контролювати всі юридичні аспекти, пов'язанні із ДТП та її наслідками.

Передчасна смерть ОСОБА_6 стала важкою психологічною травмою для позивача, як матері померлого. Враховуючи її похилий вік, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини, час від часу її турбує безсоння, порушено нормальний спосіб життя, у зв'язку з чим вона докладає неймовірні зусилля для його налагодження та організації.

Так, вона втратила сина, підтримку і допомогу у житті, який фактично проживав разом із нею, здійснював догляд за нею та підтримував матеріально.

Нею, разом із її дочкою було організовано поховання та понесено витрати на встановлення надгробного памятника в розмірі 16500 грн.

Автомобіль ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_3, яким кермував водій ОСОБА_5 був застрахований у страховій компанії «Провідна».

На час смерті сина, їй було 87 років, на даний час вона перебуває на пенсії, будь-яких додаткових доходів, окрім пенсії не отримує. На момент смерті позивач із сином проживали разом та вели спільне господарство. Таким чином, у звязку із втратою годувальника вона перебуває у скрутному матеріальному становищі.

30 березня 2017 року, позивачем, на адресу ПрАТ «СК «Провідна» було надіслано заяву про страхове відшкодування, яку було залишено без розгляду та не надано жодної відповіді.

Також позивач вважає, що їй була завдана і моральна шкода.

Розрахунок належної до виплати суми позивачем здійснено відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Зважаючи на викладене ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом для відшкодування, завданої матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_2 17400 грн. відшкодування моральної шкоди та 68700 грн. - відшкодування шкоди, завданої у звязку із втратою годувальника.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ «СК «Провідна» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, відшкодування шкоди страховою відбувається за наявності вини особи - водія забезпеченого транспортного засобу, однак, вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП не встановлено, також позивачем не надано доказів на підтвердження її перебування на утриманні померлого.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 14 липня 2016 року о 16 год. 30 хв. в світлу пору доби, на автодорозі «ОСОБА_3 - Мелітополь - Новоазовськ», в районі с. Червоне Поле Бердянського району Запорізької області сталося ДТП, внаслідок якої фургон Mitsubishi Canter FE659F, що належав на праві власності ПІК «ААЗ Трейдінг Ко», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6, зіткнувся з вантажним бортовим автомобілем ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_6 загинув.

14.07.2016 року, слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7, внесено відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003152, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29.09.2016 року, слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до полісу № АІ/2549780 від 20.04.2016 року, автомобіль ГАЗ 3307, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова ХТН330700R1519451, яким кермував водій ОСОБА_5, був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказами у справі підтверджується факт смерті ОСОБА_6 внаслідок вчиненої ДТП, позивач довела заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди спорудження надгробного памятника та шкоди, у звязку із втратою годувальника, а оскільки автомобіль ОСОБА_5 було застраховано, то шкоду слід стягнути з ПрАТ «СК «Провідна». Крім того, суд дійшов висновку про співмірність завданої моральної шкоди із заявленими вимогами.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції, встановивши усі необхідні для вирішення спору обставини у справі, неправильно застосував норми матеріального права.

З змісту позову видно, що позивач звернулась до страхової компанії з підстав виконання умов договору страхування цивільно-правової відповідальності, отже, до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон) та норми ЦК України.

Відповідно до 2 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 4 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Разом з цією нормою ЦК України, існують норми Закону, які регламентують відносини, які склались на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Страхове відшкодування за страховим полісом відшкодовується потерпілій третій особі в разі настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу.

І вказаною нормою ЦК України, і нормами Закону встановлено, що для відшкодування шкоди, необхідна наявність вини особи, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди страховою компанією (страховиком) необхідно встановити наявність вини страхувальника, яка є підставою для настання цивільно-правової відповідальності страхувальника.

В постанові слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.09.2016 року про закриття кримінального провадження говориться що, 14.07.2016 року на автодорозі «ОСОБА_3 - Мелітополь - Новоазовськ», в районі с. Червоне Поле Бердянського району Запорізької області сталося ДТП, внаслідок якої фургон Mitsubishi Canter FE659F, під керуванням ОСОБА_6, зіткнувся з вантажним бортовим автомобілем «ГАЗ 3307», під керуванням ОСОБА_5

Згідно висновку №622/16 від 25.08.2016 року судової інженерно-транспортної експертизу, яка проведена в рамках кримінального провадження, водій автомобіля Mitsubishi Canter FE659F ОСОБА_6 повинен був діяти згідно вимог пп. 10.1, 11.3 Правил Дорожнього руху.

Водій автомобіля ГАЗ-3307 ОСОБА_5 повинен був діяти згідно вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

В діях водія ОСОБА_5 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, з технічної точки зору не вбачається.

В діях водія ОСОБА_6 є невідповідності вимогам пп. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, що у перебуває причинному звязку з подією ДТП.

З моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля ГАЗ-3307 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Mitsubishi Canter FE659F.

Слідчий СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області дійшов висновку, що ДТП сталась внаслідок порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху. У діях ОСОБА_5 порушень Правил не вбачається, а тому відсутній склад кримінального правопорушення.

Вказане свідчить про відсутність вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5, і як наслідок, не можливо стверджувати про настання страхового випадку, а від так підстави для відшкодування страховиком шкоди відсутні.

Також, беручи до уваги вимоги позову та норми Закону, зокрема ст. 23, колегія суддів вважає, що позивач просить відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілого.

Стаття 23 Закону вказує, що саме є шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок ДТП, серед яких шкода, повязана із смертю потерпілого, в статті 27 цього Закону «шкода, повязана із смертю потерпілого», в п. 27.3, вказується також і про обовязок страховика відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її розмір та порядок виплати.

Однак, стаття 32 Закону передбачає випадки, коли страховик не відшкодовує шкоду. Один із таких випадків вказується в п. 32.10 ст. 32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоровю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 спричинив дорожньо-транспортну пригоду, підстав для відшкодування позивачу шкоди, заподіяної життю та здоровю ОСОБА_6, в т.ч. моральну шкоду, не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму статті 1187 ЦК України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки вона регламентує таке відшкодування в разі заподіяння шкоди транспортним засобом третім особам, без взаємодії з іншими транспортними засобами.

При взаємодії кількох транспортних засобів, повинна застосовуватись ст. 1188 ЦК України, яка регламентує відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції наведеного не врахував, невірно застосував норми матеріального права та дійшов невірного висновку про задоволення позову, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про невірне вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивачем було заявлено вимоги майнового характеру.

Ціна позову становила 86100 грн. (17400 (моральна шкода)+68700 грн. (шкода, завдана у звязку із втратою годувальника)).

Отже, судовий збір за подання позову склав 861 грн., що і повинно було бути стягнуто із відповідача.

Однак, оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати з відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.