АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1161/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : представника позивача, відповідача, її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/11472/16-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідача заборгованість, яка виникла станом на 30 квітня 2016 року у розмірі 42 107,47 грн., та судові витрати. Зазначав, що 18 липня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами надання банківських послуг, про що свідчить її особистий підпис на заяві, проте позичальником були порушені умови договору і станом на 30 квітня 2016 утворилася заборгованість в розмірі 42 107,47 грн., оскільки в добровільному порядку ОСОБА_1 кошти не повертає, тому банк просив стягнути з неї вказану суму заборгованості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 6 квітня 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» з рішенням суду не погоджується просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, послався на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме при попередньому судовому засіданні не було встановлено, які саме обставини по справі є істотними спосіб яким було перераховано кредитні кошти з картки відповідача, встановлення обставин при яких були здійснені шахрайські дії, встановлення причетності відповідача до незаконного переказу. Судом першої інстанції не було враховано умови кредитного договору відносно того, що банк не несе відповідальності, у випадку якщо проведена клієнтом операція стане відома іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом його зберігання, а саме, щодо інформації про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправлену

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22-ц/792/ 1161/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 27

в СМС повідомленні, ПіН - код, паролі (ніку) MobileBanking, оскільки сам клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, які повязані з авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів. Крім того, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не зазначені докладні пояснення відповідача з приводу здійснення з її кредитної картки незаконного переказу

Заслухавши доповідача, доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, крім того судом не правильно застосовано норми матеріального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та не спростував доводи відповідачки, на які вона посилалася відносно заперечення позовних вимог.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 18 липня 2012 року, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 17000 грн. під 2,5 % на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

ОСОБА_1 зобов'язалась повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

За невчасне погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором повинна щомісячно сплачувати банку пеню 1 і пеню 2, що розраховується: пеня 1 з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту, пеня 2 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. і більше.

У випадку порушення відповідачем термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови і Правила).

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві анкету-заяву клієнта від 18 липня 2012 року ОСОБА_1. приєдналась до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах.

Згідно Умови та Правила надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових зобовязань, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В разі незгоди позичальника зі зміною Тарифів позичальник має право подати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу заборгованість перед банком.

При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилась та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил клієнт зобовязується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Пунктом 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

За пп. 2.1.2.23, 2.1.1.2.24.3, Умов і Правил клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткових рахунків третіми особами з використанням стікер PayPass.

П. 2.1.1.9.3 Умов і Правил встановлено, що держатель картки несе відповідальність за всі операції з карткою, здійснені по дату отримання банком повідомлення клієнта.

Держатель картки зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Після укладення договору ОСОБА_1 отримала відповідну кредитну картку.

17 квітня 2015 року невідома особа подзвонила ОСОБА_1 та представилась працівником банку, на її запитання ОСОБА_1 повідомила даній особі номер картки, своє прізвище, імя по-батькові, число місяць та рік народження, кодове слово та інші конфіденційні дані, що не підлягали розголошенню сторонній особі.

Після цього вказана особа незаконно списала з кредитної картки ОСОБА_1 всі кредитні кошти і незаконно заволоділа ними, знявши їх з банкомату.

19 квітня 2015 року ОСОБА_1 стало відомо про вказані обставини і вона у відповідності до Правил користування платіжною карткою звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» та до правоохоронних органів з відповідною заявою.

12 травня 2015 року Хмельницьким відділом поліції головного управління Національної поліції в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 щодо заволодіння кредитними коштами в сумі 17437 грн. відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Як вбачається з матеріалів розслідування, 17 квітня 2015 року з рахунку, який належить ОСОБА_1, шахрайським шляхом були списані 17437 грн. на рахунок № 61488, який належить іншій особі, проживаючій в м. Хмельницькому. Вказані кошти були зняті з банкомата іншою особою

Станом на 30 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 39626 грн. 16 коп., з яких неповернутий кредит 16982 грн. 50 коп., проценти 21527 грн. 64 коп., пеня в сумі 1116 грн. 02 коп.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавецьмає право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається,

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Посилання ОСОБА_3 на те, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, чинне законодавство покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 14 листопада 2012 року (справа № 6-122цс12), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідачка заперечувала щодо задоволення вимог банк про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що грошові кошти, які є предметом кредитного договору, не були використані нею, оскільки безпідставно списані банком з карткового рахунку без її відома із застосуванням шахрайських дій третіх осіб, про що вона повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак з матеріалів справи вбачається, що зняття коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 було здійснено з використанням номер телефону ОСОБА_3, який є привязаним до карткового рахунку відповідачки, номеру картки, її прізвище імя по-батькові, числа, місяця та року народження, кодового слова. При вивчені аудіозапису розмови ОСОБА_3 з банком встановлено, що вона 17.04.2015 року при спілкуванні з третіми особами повідомила сторонній особі дану конфіденційну інформацію.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтвердила, що вона на телефонний дзвінок невідомої особи, яка представилась працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомила конфіденційну інформацію, в тому числі і кодове слово.

Зважаючи на зазначене, та враховуючи те, що кредитні кошти за кредитним договором з карткового рахунку ОСОБА_3 були зняті внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору в частині заборони повідомлення сторонній особі контрольної та конфідеційної інформації про клієнта та кредитну картку, тобто наявна вина відповідачка в порушенні умов кредитного договору і відповідно до вимог закону та умов кредитного договору саме вона несе відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з її карткового рахунку третіми особами, а тому позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти, штрафи за несвоєчасне погашення заборгованості.

В той же час при вирішення позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу колегія суддів приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме довідкою-памяткою про умови кредитування та пунктом 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 Правил та умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Згідно з довідкою-памяткою про умови кредитування та пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Таким чином слід прийти до висновку, що у відповідності до вимог ст. 614 ЦК України відсутні правові підстави для відмови у задоволені позовних вимог банку, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 39626 грн. 16 коп., з яких неповернутий кредит 16982 грн. 50 коп., проценти 21527 грн. 64 коп., пеня в сумі 1116 грн. 02 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому відповідач не позбавлена можливості звернутись до винних осіб з позовом про відшкодування ними завданої їй шахрайськими діями майнової шкоди.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі в розмірі 39626 грн. 16 коп., з яких неповернутий кредит 16982 грн. 50 коп., проценти 21527 грн. 64 коп., пеня в сумі 1116 грн. 02 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2722 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді : (підписи) ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду А.М. Костенко