Справа № 296/5193/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

секретаря Галіцької А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 2014 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дочка є повнолітньою та навчається на денному відділенні у Житомирському інституті медсестринства, що позбавляє її можливості заробляти кошти на навчання. Позивач вважає, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також яка продовжує навчання, тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_3.

Позивач в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги не визнав. У письмових запереченнях проти позову, зазначив, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, оскільки має мінімальний розмір заробітної плати. На його утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та цивільна дружина ОСОБА_5, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Згідно довідки Житомирського інституту медсестринства № 439 від 13.05.2017 року, ОСОБА_6 є студентом денної форми навчання Житомирського технологічного коледжу з 01.09.2015 року по 01.07.2019 року. (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч.1 ст.182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачам аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов'язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов'язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у цивільному шлюбі та проживає з ОСОБА_5, та малолітньою дочкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, яких він утримує сам, оскільки ОСОБА_5 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З наданих відповідачем доказів, а саме, довідки від 25.10.2017р. № 56 вбачається, що останній працює в ТОВ «СТОУН С» з 02.04.2012р. та має дохід за період з 01.10.2016р. по 30.09.2017р. в розмірі 38 123,16 грн.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, при цьому, суд звертає увагу, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення віку 23-ти років не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов'язує обов'язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім доньці або сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв'язку із витратами, пов'язаними з навчанням, а також за наявності можливості у батьків надання такої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, а також, те, що аліменти на утримання повнолітньої дитини присуджуються з батьків з урахуванням того, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, а відповідач має скрутне матеріальне становище, на його утриманні перебувають малолітня дитина т цивільна дружина, тому суд приходить до висновку, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти, які просить з нього стягнути позивачка, на її утримання на період навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. П. Сингаївський