Провадження № 2/201/1530/2017
УХВАЛА

24 квітня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківський М.П., розглянувши у відповідності до ст. ст. 119-120 ЦПК України матеріали позовної заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 березня 2017 року з Апеляційного суду Дніпропетровської областінадійшла справа за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з під арештузалишено без руху та надано заявнику дводенний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

13 квітня 2017 року на адресу суду повернувся поштовий конверт із ухвалою суду від 23 березня 2017 року про залишення позову без руху. Згідно із довідкою, долученою до конверту, причиною його повернення стало закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно із ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Ураховуючи те, що станом на 24 квітня 2017 року позивач недоліки вказані в ухвалі суду не усунув, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу його позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 2, 4 ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя М.П. Ходаківський