Справа № 143/1701/16-ц Провадження № 22-ц/772/2343/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та представника ПАТ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

В листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.10.2013 року в сумі 37328,10 грн., з яких: 13439,62 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6819,15 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13439,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; 3629,83 грн. штраф.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07.10.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 14891,53 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі надав кредит. Відповідач, в свою чергу, кошти на погашення заборгованості своєчасно не надавав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 37328,10 грн.

Зважаючи на викладене, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом належним чином не досліджено умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, суд не оцінив розрахунок заборгованості, виписки по рахунку та пояснення представника Банку, судом не взято до уваги, що саме у звязку із виникненням заборгованості по попередньому кредитному договору сторони погодили укладення Генеральної угоди про зміну умов кредитування, суд залишив поза увагою факт часткового виконання боржником кредитного договору та необґрунтовано відхилив банківські виписки.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, позивач не надав суду доказів про наявність у відповідача заборгованості по раніше укладеному кредитному договору (не вказав номер, рік, дату укладання), яка стала підставою для укладання Генеральної угоди про реструктуризацію зазначеної заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2017 року.

Відповідач, в свою чергу довів безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів, не погоджується із висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

07.10.2013 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі по тексту Генеральна Угода) (а.с. 5), відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 14891,53 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення 31.10.2015 року.

В преамбулі Генеральної угоди вказано, що Генеральна угода укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобовязань по кредитному договору № SAMDN6469 від 15.05.2006 року.

Факт укладення кредитного договору 15.05.2006 року не заперечував і відповідач, однак стверджував, що заборгованості за цим договором не існує. При цьому надав квитанції про погашення кредиту, які є доказом про існування раніше укладеного кредитного договору.

Тому висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає дійсності.

Відповідач стверджував, що Генеральну угоду він не підписував, і це підтверджується відсутністю його підпису у відповідній графі «підпис» (зворот а.с. 5).

Колегія суддів вважає, що відповідач підписав Генеральну Угоду, оскільки в кінці Генеральної угоди, міститься дата підписання та підпис відповідача. Генеральна угода підписана 07.10.2013 року.

Хоча в Генеральній угоді, на місці де зроблено підпис відповідачем, повинен розписатись інший з подружжя, який надає згоду на отримання кредитних коштів, однак, відповідач стверджував, що ніколи одружений не був. Дана обставина підтверджується копією паспорта (зворот а.с. 31), розділ «сімейний стан».

Також, слід відмітити, що відповідач 07.10.2013 року (в день укладання Генеральної угоди) підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 168).

Крім цього, відповідач, стверджуючи, що Генеральну угоду він не підписував, а підпис, який міститься в документі йому не належить, не довів дане твердження належним чином висновком експерта по результатам почеркознавчої експертизи. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, після розяснення відповідачу його право заявити клопотання на призначення відповідної експертизи, останній не виявив такого бажання.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановлений законом.

В частині першій статті 207 ЦК України, вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (ПП Верховного суду України, висловлена у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13).

Підписавши Генеральну Угоду, відповідач відповідно до вказаних статей ЦК України, погодився на реструктуризацію боргу за кредитним договором від 15.05.2006 року, розмір якого вказується в п. 1.1.2 Генеральної угоди 15866,53грн..

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору.

Відсутність заборгованості у відповідача за кредитним договором від 15.05.2006 року на момент укладення Генеральної угоди відповідач не довів.

Що стосується зобовязань відповідача за кредитним договором укладеного 15.05.2006 року, то на думку колегії суддів, зобовязання за ним припинились на підставі ст. 604 ЦК України за домовленістю сторін, оскільки, фактично відбулось первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Зобовязання припинились в день підписання Генеральної угоди, і в цей же день виникли нові зобовязання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Також, на підставі п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню, розмір який вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочки.

Колегією суддів встановлено, що відповідач станом на 08.11.2016 року заборгував 13439,62 грн. основного боргу за кредитним договором, 6819,15 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 13439,50 грн. заборгованості по пені та комісії, і 3629,83 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Відповідач, стверджуючи, що розрахунки банку не вірні, не надав свої розрахунки, і не заявляв клопотання про призначення відповідної судової експертизи на предмет встановлення дійсної заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення штрафу в розмірі 3629,83 грн. не підлягає до задоволення, оскільки пункт 2.2. Генеральної угоди не відповідає вимогам ч. 2 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а також не відповідає змісту ст. 611 ЦК України, якою передбачена сплата неустойки у разі порушення зобовязання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Решта вимог позову підлягає задоволенню, оскільки вони відповідають вимогам ЦК України та не спростовані відповідачем. Навпаки, розрахунок боргу наданий позивачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку на імя відповідача (а.с. 169-170).

Слід відмітити, що відповідач при розгляді даної цивільної справи не робив заяви про застосування строків позовної давності, а отже, стягненню підлягає вся сума боргу за весь період, про який значиться в позові.

Суд першої інстанції, не зясувавши всіх обставин у справі, невірно застосував норми матеріального права та дійшов невірних висновків про відмову у позові, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового.

Крім того, з відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2013 року в розмірі 33698,27 грн. (тридцять три тисячі шістсот девяносто вісім гривень двадцять сім копійок), з яких: 13439,62 грн. (тринадцять тисяч чотириста тридцять девять гривень шістдесят дві копійки) заборгованість за кредитом; 6819,15 грн. (шість тисяч вісімсот девятнадцять гривень пятнадцять копійок) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13439,50 грн. (тринадцять тисяч чотириста тридцять девять гривень пятдесят копійок) заборгованість за пенею та комісією.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 1243,92 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1368,31 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.