Справа № 736/1150/16-ц Провадження № 22-ц/795/1222/2017 Головуючий у I інстанції Чурупченко М.І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представників відповідача ПАТ«Слов»янські шпалери - КФТП» ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Слов»янські шпалери - КФТП» про скасування дисциплінарних стягнень, стягнення недоплаченої заробітної плати та матеріальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Корюківського районного суду від 11.05.2017, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4853,60 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, постановлено з порушенням норм процесуального права, яке позивач просить скасувати.

За доводами скарги, при вирішенні питання щодо стягнення судового збору місцевий суд не врахував, що більшість позовних вимог стосуються питання саме заробітної плати, тобто її складових. Вважає, що оскаржувані незаконні накази відповідача є однією позовною вимогою немайнового характеру. Крім цього, зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення надбавки, премії, недоплати у зв»язку зі зниженням коефіцієнту підвищення заробітної плати, перерахунку розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні, скасування наказів про позбавлення позивача зазначених виплат, є складовими частинами заробітної плати, отже позовні вимоги стосуються заробітної плати, посилається на п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», згідно якої позивач звільняється від сплати судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно матеріалів справи, рішенням Корюківського районного суду від 05.04.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП» про скасування дисциплінарних стягнень, стягнення недоплаченої заробітної плати та матеріальної допомоги задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду сторони подали апеляційні скарги.

24.04.2017 ухвалою судді апеляційного суду керуючись ч. 7 ст. 297 ЦПК України справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1, ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП», подану представником ОСОБА_3, на рішення Корюківського районного суду від 05.04.2017 було повернуто до Корюківського районного суду для усунення недоліку, а саме при вирішенні справи по суті по всіх позовних вимогах, судом першої інстанції не вирішено питання щодо визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті, як не зазначено підстав для звільнення від сплати на користь держави.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови N 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", при вирішенні питання про повернення до суду першої інстанції справи, яка надійшла разом з апеляційною скаргою, для усунення недоліків у її оформленні апеляційні суди повинні враховувати, що перелік недоліків у оформленні справи, про які йдеться в частині сьомій статті 297 ЦПК, як про підставу для повернення справи до суду першої інстанції з метою їх усунення, не є вичерпним.

Враховуючи викладене, справу було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням місцевого суду від 11.05.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4853,60 грн.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

Пунктом 10 вказаної вище постанови встановлено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону N 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом у 2016 році, та 17.03.2017 подала заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З позовної заяви, поданої 17.03.2017, вбачається, що позивач просить: визнати незаконними і скасувати 7 наказів генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери-КФТП», які мають різну дату винесення та зміст (7 вимог немайнового характеру); стягнути з відповідача середній заробіток, надбавки, премії, недоплату у зв»язку із заниженням коефіцієнту підвищення зарплати, святкову матеріальну допомогу, незаконно відраховані кошти за серпень 2016 року (вимога майнового характеру); зобов»язати відповідача здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні (немайнова вимога).

Під час ухвалення рішення у відповідності до вимог п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, із зазначенням про це в резолютивній частині.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Доводи скарги що, місцевий суд розглянув справу та виніс додаткове рішення не на підставі матеріалів цивільної справи, а на підставі ухвали судді апеляційного суду, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки відповідно до ухвали від 24.04.2017 року (а.с. 92-93 т. 3), зазначено, що при вирішенні справи по суті по всіх позовних вимогах, суд першої інстанції не вирішив питання про визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті, як і не зазначив підстав для звільнення від сплати на користь держави, тобто суд першої інстанції за наявності пільг мав можливість визначити наявність пільг у позивача по кожній позовній вимозі.

Проте, звертаючись з позовом до суду у жовтні 2016 року ОСОБА_1 в позові просила: визнати незаконними і скасувати 3 накази генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП», які мають різну дату винесення та зміст (3 вимоги немайнового характеру, станом на час подачі позову судовий збір за розгляд судом першої інстанції яких становив 551, 20 грн за кожну); стягнути з відповідача середній заробіток, надбавки, премії, недоплату у зв»язку із заниженням коефіцієнту підвищення зарплати, святкову матеріальну допомогу, незаконно відраховані кошти за серпень 2016 року (вимога майнового характеру за сплату якої позивач звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»); враховуючи збільшення позовних вимог, які заявлені в 2017 році, а саме: визнати незаконними та скасувати 4 накази генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП», які мають різну дату винесення та зміст (4 вимоги немайнового характеру, станом на час збільшення позовних вимог судовий збір за розгляд судом першої інстанції яких становив 640,00 грн за кожну); зобов»язати відповідача здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні (1 вимога немайнового характеру, станом на час збільшення позовних вимог судовий збір за розгляд судом першої інстанції якої становив 640,00 грн)

Не є обґрунтованими доводи скарги щодо стягнення судового збору за позовні вимоги, які стосуються заробітної плати, її складових: стягнення надбавки, премії, недоплати у зв»язку зі зниженням коефіцієнту підвищення заробітної плати, перерахунку розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні, скасування наказів про позбавлення позивача зазначених виплат, оскільки позивач повинна бути звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Статтею 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 вказаної статті від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з доводами скарги, що оскаржувані сім наказів відповідача є однією вимогою немайнового характеру.

З позовної заяви, поданої 17.03.2017, вбачається, що позивач, крім інших позовних вимог, просила визнати незаконними і скасувати 7 наказів генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери-КФТП», які мають різну дату винесення та зміст. Таким чином, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

Судом першої інстанції, було визначено пільгу по судовому збору щодо позовних вимог про стягнення надбавок, премій, недоплат у зв»язку з заниженням коефіцієнту підвищення заробітної плати в сумі 25850,84 грн.

Проте, вимога щодо зобов»язання відповідача здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні, не включена до суми розрахунку, та за своєю природою є немайновою, з врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги на додаткове рішення обґрунтованих висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК). Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на додаткове рішення не підлягає задоволенню.

Таким чином, відсутні і підстави для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача щодо участі адвоката ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення відхилити.

Додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: