У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 березня 2012 року із ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі по 900 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Зазначала, що на даний час діти перебувають на її утриманні та потребують матеріальної допомоги.

Відповідач працює підприємцем, однак факт здійснення ним підприємницької діяльності не свідчить про нерегулярність і мінливість його доходу для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, ОСОБА_4 володіє нерухомістю, транспортними засобами й значними коштами, проте на утримання дітей матеріальної допомоги не надає.

Ураховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі по 1/6 частці всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01 липня 2014 року до часу закінчення навчання найстаршою дитиною.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року скасовано та увалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та повнолітньої - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1 тис. грн щомісячно, починаючи з 25 вересня 2014 року до їх повноліття та до закінчення навчання ОСОБА_5

Рішення в частині місячного розміру аліментів допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року виключено запис про ОСОБА_4 як батька з актових записів про народження ОСОБА_5 від 23 серпня 1996 року № 147, ОСОБА_6 від 11 травня 1999 року № 4, ОСОБА_7 від 21 грудня 2007 року № 195, що виключає батьківство та будь-які батьківські права і обов'язки відповідача, у тому числі й обов'язок матеріального утримання цих дітей.

Повторно переглядаючи справу в апеляційному порядку, судом враховано підстави скасування судом касаційної інстанції рішення суду апеляційної інстанції від 21 червня 2016 року, правильно визначено характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого постановлено законну й обґрунтовану ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції від 14 вересня 2015 року.

Судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов