печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3725/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Васильєвої Н.П.,

при секретарі - Захарчишиній В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.08.2014 на перехресті провул. Бастіонний та вул. Струтинського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, власником якого є ОСОБА_1, чим завдано матеріальну шкоду обом автомобілям.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2014 ОСОБА_3 визнано винним у даному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах».

Ухвалою суду від 19.07.2017 позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНКОМСТРАХ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на підставі п.5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, залишено без розгляду.

З урахуванням заяв про уточнення вимог позивачі просили:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 113764,79 грн. - майнової шкоди, 8322,00 грн. - три проценти річних, 87901, 04 грн. - збитки від інфляції, 19355,39 грн. - втрата товарної вартості, 2000 грн. - витрати за проведення експертизи, а всього - 231343,22 грн., а також судовий збір в сумі - 2663,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25000,00 грн. моральної шкоди, а також 4384,80 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25000 грн. моральної шкоди, а також 14616,00 грн. витрат на правову допомогу.

Позивачі в судове засідання не з'явились, представники позивачів подали заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судовим розглядом, 22.08.2014 на перехресті провул. Бастіонний та вул. Струтинського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, власником якого є ОСОБА_1, чим завдано матеріальну шкоду обом автомобілям.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2014 винним у даному ДТП визнано ОСОБА_3 та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. (а.с. 11-12).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» відповідно до полісу АС № 8910294.

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження становить 155 335,74 грн.

Позивач направив на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» заяву про врегулювання питання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак дана заява залишена без реагування.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93, № 7 від 08.07.94, № 11 від 30.09.94 та № 15 від 25.05.98) питання про відповідальність за шкоду, заподіяну автотранспортним засобам при їх зіткненні, заподіяна шкода одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним.

Володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Статті 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана майну особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень п.9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в Постанові суду від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За викладених обставин вбачається, що позивач скористався своїм правом щодо відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 113764,79 грн. - майнової шкоди, 8322,00 грн. - три проценти річних, 87901, 04 грн. - збитки від інфляції, 19355,39 грн. - втрата товарної вартості, 2000 грн. - витрати за проведення експертизи, а всього - 231343,22 грн., а також судовий збір в сумі - 2663,90 грн.

Разом з тим, недобросовісна поведінка відповідача стала перешкодою ремонтування пошкодженого автомобіля.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно наданих матеріалів вбачається, що протиправними діями відповідача було спричинено моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях впродовж цього часу, які призвели до безсонних ночей, хвилювань, втрати спокою і здоров'я, явній неповазі до прав позивачів, у неможливості використовувати, належного майна - автомобіля, до душевних страждань родини, у зв'язку з пошкодженням автомобіля.

Крім того, автомобіль було придбано лише в червні 2014 року, а ДТП трапилося в серпні 2014 року.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачів про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25000,00 грн. та на користь на користь ОСОБА_2 25000 грн. завданої позивачам моральної шкоди.

Також підлягають стягненню витрати на правову допомогу і з урахуванням розрахунку адвоката та виду правової допомоги, що була надана позивачу в рамках розгляду даної справи.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» N 4191-УІвід 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 14 616, 00 гривень на користь ОСОБА_2 згідно долучених квитанцій та розрахунку вартості наданих юридичних послуг та на користь ОСОБА_1 згідно долучених квитанцій та розрахунку вартості наданих юридичних послуг 4384,80 грн.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє доведення в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1194, 526, 979, 990, 1166, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 10, 11, 60,61, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_4, АДРЕСА_3) 113764,79 грн. - майнової шкоди, 8322,00 грн. - три проценти річних, 87901, 04 грн. - збитки від інфляції, 19355,39 грн. - втрата товарної вартості, 2000 грн. - витрати за проведення експертизи, а всього - 231343,22 грн., а також судовий збір в сумі - 2663,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_4, АДРЕСА_3) 25000,00 грн. моральної шкоди, а також 4384,80 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_5, АДРЕСА_3) 25000 грн. моральної шкоди, , а також 14616,00 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набуває чинності після розгляду справи Апеляційним судом, якщо скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набуває чинності після розгляду апеляційним судом.

Суддя