АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/2855/17
Провадження № 22-ц/792/1407/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськайонного суду від 14 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом позивачі вказували, що 10.02.2014 року між ними та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 10.02.2014 року. За умовами вказаного договору, відповідачі позичили у позивачів грошові кошти в сумі 2000 доларів США та зобовязалися їх повернути до 10.02.2015 року. Крім того, 10.06.2014 року між сторонами був укладений ще один договір позики на суму 3000 доларів США, які відповідачі зобовязалися повернути до 10.06.2015 року. Як вказують ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідачі свої зобовязання по поверненню отриманих у позивачів сум позики за двома договорами не виконують, тому і просили суд стягнути із відповідачів борг за договором позики від 10.02.2014 року в сумі 3203,46 доларів США, з яких: 2000 доларів США основний борг, 1083,46 доларів США - відсотки за користування позикою та 120 доларів США 3% річних; за договором позики від 10.06.2014 року стягнути борг в сумі 4697,49 доларів США, з яких: 3000 доларів США основний борг, 1547,08 доларів США - відсотки за користування позикою та 150,41 доларів США 3% річних.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 134 300 грн. боргу за договором позики від 10.06.2014 року, що еквівалентно 5000 доларів США станом на 14.04.2017 року за курсом НБУ 26,86 грн. за 1 долар, 70 653,35 грн. процентів за користування позикою, 25 592,21 грн. три процента річних.

ОСОБА_3, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, а тому підлягає до скасування. Апелянт зазначає, що 03.08.2014 року він віддав борг у розмірі 3000 доларів США та 200 доларів США, про що в розписці позивач ОСОБА_2 своєю рукою вчинив напис «3.08.14 віддав 3000 і 200$» та частину другої розписки прокреслив. На думку апелянта, судом не було взято до уваги те, що позивач не заперечував в судовому засіданні стосовно вчинення напису особисто, проте надав пояснення, що цей напис стосується іншого боргу апелянта по другій розписці, яку ОСОБА_2 до суду не предявив. Апелянт вказує, що відповідачами погашено і решту заборгованості боргу. І, на думку апелянта, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи оскаржуване рішення підлягає до скасування та відмови у позові позивачам.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Позивач апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_4 до суду не зявилися, направивши клопотання щодо розгляду справи за їх відсутністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 лютого 2014 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою про отримання відповідачами коштів в сумі 2000 доларів США і останні взяли на себе зобовязання про повернення позики до 10.02.2015 року.

10 червня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 допозичили у позивачів 3000 доларів США і відповідачі зобовязалися повернути до 10.06.2015 року 5000 доларів США.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с. 34).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачі не виконали своїх зобовязань, а тому з відповідачів підлягає до стягнення в рівних частках борг за договором позики в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно станом на 14.04.2017 року 134300 грн.; 70653,35 грн. процентів за користування позикою відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України та відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України 25592, 21 грн. три проценти річних.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. І законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу положень ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

В силу положень ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 545 ЦК України у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не зясовано обставини щодо повернення боргу в сумі 3000. і 200 доларів США є безпідставними.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на одному аркуші паперу міститься розписка про позику коштів в сумі 2000 доларів у позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 із зобовязанням останніх щодо повернення коштів до 10.02.2015 року. І на цьому ж аркуші міститься розписка від 10.06.2014 року про допозичення (дослівно) відповідачами 3000 доларів, загальна сума 5000 доларів на 10.06.2014 року та зазначено зобовязання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про повернення позики 10.06.2015 року. Також, на цьому ж аркуші міститься запис «3.08.14 віддав 3000. і 200 доларів» (а.с. 34).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дано вірно оцінку зазначеному запису і ці доводи апеляції зводяться до незгоди з оцінкою доказів.

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що цей запис не є доказом виконання відповідачами боргового зобовязання, оскільки згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачами не надано належних та допустимих в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказів на підтвердження повернення боргу по договорах позики. Крім того, оспорюючи рішення в частині неврахування судом повернутих сум, апелянтом та його представником не конкретизовано грошову одиницю відносно 3000.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачами погашено і решту заборгованості, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313- 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськайонного суду від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /копія/ ОСОБА_6

Судді /копія/ ОСОБА_7

/копія/ ОСОБА_8

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

______________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Справа № 22ц/792/1407/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 27