Справа № 404/5096/16-ц
Номер провадження 2/404/482/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просив:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складного на користь ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 14.03.2016 року.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є рідним сином померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 07.04.2016 року. Після смерті батька позивачу стало відомо, що померлий заповів все майно квартиру № 11, по вул. Пацаєва, 12, корп. 1 у м. Кропивницький та інше нерухоме майно (дача, гараж) відповідачу, ОСОБА_2, яка доводилася йому колишньою дружиною. Заповіт на її імя був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 14.03.2016 року. Проте, вказаний заповіт позивач вважає недійсним.

Так, певну частину життя позивач мешкав від батька окремо, в силу обставин, що склалися в родині, однак постійно піклувався про батька та був обізнаний щодо обставин його життя. У період з 2003 року по 2008 рік ОСОБА_1 мешкав у ОСОБА_4 разом зі своєю родиною у квартирі останнього. У листопаді 2012 року батькові після тривалої хвороби ампутували ногу. Саме на ОСОБА_1 та на його родину ліг тягар щодо повернення батька ОСОБА_4 до умов нормального життя. Позивач надавав батькові різну поміч, зокрема, ліками та грошовими коштами, перевіз до його оселі телевізор, де родина позивача постійно прибирала та прасувала. Смерть батька стала для позивача суцільною несподіванкою. ОСОБА_4 та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 21.07.1989 року по 03.09.2003 року. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя стало проживати окремо, навіть у різних містах та державах. Однак у кінці лютого 2016 року ОСОБА_2 зявилася у м. Кіровограді. Після спілкування колишнього подружжя, взаємовідносини ОСОБА_5, який знаходився у хворобливому стані, з оточуючими людьми значно погіршилися. Батько перестав спілкуватися з позивачем та його родиною, а своїх квартирантів молоде подружжя, вигнав з квартири. Також, несподівано для позивача та оточуючих 09.03.2016 року померлий разом з відповідачем уклали шлюб. Коли ОСОБА_1 намагався поспілкуватися з батьком в його квартирі за декілька днів до його смерті, відповідач повідомила йому, що дана квартира та все в ній майно, належить їй і ОСОБА_1.

Оцінюючи взаємовідносини ОСОБА_4 та ОСОБА_2, безпосередньо дії останньої, повязані з одруженням з батьком за декілька днів до його смерті, який помер 07.04.2016 року за незрозумілих позивачу обставин, останній вважає, що в діях ОСОБА_2 мав місце корисливий розрахунок, а складання заповіту не відповідало внутрішній волі батька, тому заповіт є недійсним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили в повному обсязі та просили відмовити його задоволенні. Також ОСОБА_2 озвучила надані в засіданні письмові заперечення (а.с. 60-62), в яких зазначала, що 21.07.1989 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4. В 1999 році відповідач поїхала до республіки Аргентини з метою працевлаштування, за узгодженням з чоловіком, оскільки сімї не було на що жити. При цьому син відповідача, ОСОБА_6 залишився проживати з ОСОБА_4. З колишнім чоловіком відповідач перебувала в добрих відносинах, оскільки він не міг знайти роботу, відповідач постійно допомагала йому. Після повернення з Аргентини, в 2002 році ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продовжили проживати разом. На той час він мешкав разом зі своєю матірю, внаслідок чого подружжя почало сваритися та 03.09.2003 року розлучилося. Після цього вони проживали за різними адресами. але продовжували спілкуватися, вести спільний побут, постійно допомагали один одному. Коли відповідач змушена була поїхати на кілька місяців до Російської Федерації, померлому допомагав син відповідача, ОСОБА_6. Кілька років тому стан здоровя ОСОБА_4 значно ускладнився. Внаслідок чого він потребував догляду. Часто за ним доглядали соціальні працівники, частково син відповідача, а також остання. Його син жодним чином йому не допомагав. Певний час за ОСОБА_4 доглядала невістка відповідача. З кінця минулого року ОСОБА_4 почав телефонувати ОСОБА_2 з пропозицією знову одружитися, оскільки він на той час потребував постійного догляду, а не тимчасового, його ніхто не хотів доглядати. Після чого вони знову уклали шлюб. При цьому він перебував в доброму психічному стані. З рідним сином, позивачем, ОСОБА_4 перебував в недружніх відносинах. Укладення заповіту повністю відповідало внутрішній волі ОСОБА_4.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.11.2016 року залучено до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 54-55).

Третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вказала на безпідставність позову, пояснила, що 14.03.2016 року до неї звернувся ОСОБА_7 та повідомив, що ОСОБА_4 хоче скласти заповіт, проте не може зявитись, оскільки за стоном здоровя прикутий до ліжка. В звязку з цим, вона виїхала до ОСОБА_4 додому о 14-50 год., закінчення посвідчення заповіту о 15-30 год. 14.03.016 року.

Щодо стану здоровя ОСОБА_4 повідомила, що під час складання заповіту, він все розумів, відповідав на запитання логічно. Спочатку вона спілкувалася один на один з ОСОБА_4 розяснила йому наслідки складання заповіту, задавала йому інші питання, в тому числі чи не перебуває він під впливом ліків, які впливають на його волевиявлення, він заперечив. Потім, у присутності свідків продовжила спілкування з ОСОБА_4, запитала у них чи підтверджують вони, що психологічний стан заповідача перебуває в нормі, на що свідки відповіли ствердно.

ОСОБА_4 не згадував сина позивача під час складання та посвідчення заповіту, прочитав заповіт та підписав його особисто. При посвідчення заповіту були присутні відповідач, яку нотаріусу заповідач представив, як дружину, двоє свідків та сини - ОСОБА_7

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ОЛ № 476137, виданого 21.03.1989 року Кіровоградським міськвиконкомом УРСР, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 (а.с. 7).

У період з 21.07.1989 року по 03.09.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить ОСОБА_8 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 19.07.2016 року (а.с. 11).

ОСОБА_8 довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 513239, ОСОБА_4 був інвалідом ІІ групи (а.с. 115).

З листа Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради від 21.01.2014 року (а.с. 48) вбачається, що ОСОБА_4 15.01.2014 року (а.с. 49) звертався до вказаного органу з заявою про звільнення його від плати за соціальне обслуговування. Вказаним листом ОСОБА_4 повідомлено, що оскільки його син ОСОБА_1 не відвідує його і допомоги ніякої не надає, комісія вирішила звільнити ОСОБА_4 від плати за соціальне обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома, строком на один рік з 17.01.2014 року по 17.01.2015 року.

Заперечення позивача проти вище наведеного доказу, оскільки заява написана почерком невідомої людини судом до уваги не приймається, так як узгоджується з іншими доказами та за наслідками такого і аналогічного звернень уповноваженими особами приймались відповідні рішення. Так, зі зверненнями про звільнення від плати за соціальне обслуговування ОСОБА_4 звертався до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради у 2015 року, на підставі чого його звільнили від плати за соціальне обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома, строком на один рік з 17.01.2015 року по 17.01.2016 року (а.с. 47).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції подано заяву про державну реєстрацію шлюбу від 09.03.2016 року (а.с. 122). До цієї заяви додано заяву від 09.03.2016 року, в якій громадяни просять у звязку з хворобою нареченого скороти місячний термін та зареєструвати їх шлюб 09.03.2016 року (а.с. 123).

ОСОБА_8 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 19.07.2016 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 09.03.2016 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (а.с. 12).

ОСОБА_4 07.04.2016 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 224111, виданим повторно 12.04.2016 року Відділом по державній реєстрації смертей по місту Кіровоград Кіровоградського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

ОСОБА_8 довідки від 24.05.2016 року, ОСОБА_4 належить гараж 3 32, який знаходиться по лівому периметру в гаражному обєднанні ТВГ «Рассвет» (а.с. 17).

Ділянки № 198, 199 в садовому товаристві «Радист» належали ОСОБА_4 до 19.04.2016 року, оскільки переоформлені на його дружину ОСОБА_2, що підтверджується довідкою (а.с. 16).

ОСОБА_8 довідки № 2739, виданої 13.05.2016 року Житлово-експлуатаційною організацією № 4, ОСОБА_4 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, один (а.с. 14).

ОСОБА_1 з метою розслідування факту смерті батька звертався до органів поліції. Кіровоградським відділом поліції Головного управлінням Національної поліції в Кіровоградській області 03.08.2016 року повідомлено ОСОБА_1, що його звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кіровоградського відділу поліції за № 33138 від 19.07.2016 року. Під час проведення перевірки встановлено, що дійсно факт смерті ОСОБА_4 зафіксовано в ЖЕО Кіровоградського ВП № 11769 від 07.04.2016 року. В ході реагування на дане повідомлення ознак насильницької смерті ОСОБА_4 виявлено не було, про що інспектором Кіровоградського ВП складено відповідний висновок. Крім того, дільничним терапевтом КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кіровограда» ОСОБА_9 було надане лікарське свідоцтво про смерть № 67 від 08.04.2016 року про те, що смерть ОСОБА_4 настала в результаті захворювання, зокрема, загальної інтоксикації, гангрени та цукрового діабету. У звязку з вищевикладеним підстав для направлення тіла ОСОБА_4 до КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» для проведення розтину та початку досудового розслідування кримінального провадження не було (а.с. 15).

ОСОБА_4 за життя, на випадок своєї смерті, зробив таке розпорядження: усі його права та обовязки. які йому належали на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно із законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_2, яка народилася 01.09.1960 року в м. Кіровограді, про що складено заповіт від 14.03.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 233 (а.с. 9-10).

Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 1 після смерті ОСОБА_4, померлого 07.04.2016 року була заведена спадкова справа № 226/2016 року від 14.04.2016 року (а.с. 88).

З заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, 14.04.2016 року до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 звернувся ОСОБА_1 (а.с. 89).

Також з заявою про прийняття спадщини до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1, 14.04.2016 року звернулася ОСОБА_2 (а.с. 90).

У відповідності до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_8 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

У відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

ОСОБА_8 до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ОСОБА_8 вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 у випадках, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент вчинення правочину він перебував в такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, причинами, внаслідок яких особа перебувала в такому стані, можуть бути її тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України, що підтверджують чи навпаки спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

З метою встановлення психічного стану ОСОБА_4 на час складання оспорюваного заповіту за клопотанням позивача ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2017 року по даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградській обласній психіатричній лікарні (а.с. 136-139).

ОСОБА_8 висновку судово-психіатричного експерта № 237 від 16.05.2017 року, наданого на підставі вищевказаної ухвали суду, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 на момент складання та посвідчення заповіту 14.03.2016 року страждав помірними когнітивними розладами внаслідок судинних захворювань головного мозку (атеросклерозу та гіпертонічної хвороби), які не досягали ступені деменції та психозу. Міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с. 150-152).

Також в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона працює дільничним лікарем Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», який знаходиться в м. Кропивницький по вул. Попова, 9б.

Вона, як лікар спостерігала за ОСОБА_4 з 2003 року, після того, як він переніс інсульт.

Так, ОСОБА_9 відвідувала його два рази у 2014 році, шість разів у 2015 році, та у 2016 році ОСОБА_4 відвідувала: 05.02, 09.03, 11.03, 14.03.

Під час відвідування хворого - 14.03.2016 року у нього ніяких відхилень у поведінці помітно не було, оскільки те лікування, яке він приймав до 05.04.2016 року не повинно було впливати на його поведінку.

05.04.2016 року ОСОБА_9 направила ОСОБА_4 для отримання консультативного висновку. Під час отримання висновку з ним спілкувалась група лікарів, які також відхилень у його поведінці не помітили. Так, з 05.04.2016 року ОСОБА_4 було призначено морфій та інші обезболюючі препарати.

Крім цього, ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_2 вона знає з 2016 року, коли приходила до ОСОБА_4 бачила її в квартирі разом з ОСОБА_7

Також, ОСОБА_2 приходила до неї 09.03.2016 року для отримання довідки про те, що ОСОБА_4 пересувається на інвалідному візку, для РАГСу для укладення шлюбу.

15.03.2016 року у ОСОБА_4 була лікар-завідуюча хірургічним відділенням ОСОБА_10, виходячи з медичної документації будь-яких розумових відхилень при спілкуванні нею встановлено не було.

ОСОБА_4 на розтин не направляла, оскільки і так була зрозуміла причина смерті, приїхали працівники поліції і засвідчили відсутність ознак насильницької смерті.

Свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні показала, що є дружиною позивача.

Щодо ОСОБА_2 пояснила, що вона є дружиною її померлого свекра. Відносини між ними нейтральні.

З померлим ОСОБА_4 вона знайома з 1998 року, тобто з часу її весілля з ОСОБА_1

Щодо ОСОБА_4, пояснила, що в них були нормальні стосунки, вони спілкувались, вона його відвідувала 2-3 рази на місяць. У 2015 році ОСОБА_11 приходила до нього біля 40 разів, у 2016 році була біля 15-ти разів. При цьому, в лютому та березні 2016 року не відвідувала ОСОБА_4, проте постійно з ним спілкувалась по телефону, вважає, що до 15 березня 2016 року він був повністю адекватною людиною, оскільки з 14 на 15 березня 2016 року спілкувалась з ним в телефонному режимі приблизно з 00-00 год. до 02-00 год., проте вже 16 березня 2016 року, коли йому подзвонила він розмовляв нерозбірливо, мова була тягуча, вона не розуміла його відповідей.

04.04.2016 року вона разом із чоловіком та їх спільний син відвідали ОСОБА_4, останній себе неадекватно, дивився на стілець, називав якісь цифри, кричав від болю, крутився, не міг заспокоїтись.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні показала, що вона є начальником Фортечного районного у м. Кропивницький відділу РАГСУ ГУ ТУЮ.

Щодо шлюбу 09.03.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вказала, що підставою для його реєстрації була їх спільна заява. ОСОБА_13 особисто виїжджала на реєстрацію до помешкання ОСОБА_4, оскільки останній не міг пересуватись через хворобу. За хвилин 15 до реєстрації шлюбу ОСОБА_12 спілкувалася з ОСОБА_4, він був хворий, без ноги, проте спілкувався спокійно, логічно, намагався бути веселим, шуткував.

Щодо скороченого терміну реєстрації шлюбу (менше місяця з дня подання заяви), то підставою для цього стала хвороба ОСОБА_4, яку ОСОБА_12 врахувала та визнала, як поважну причину. Крім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 раніше були у шлюбі 10 років.

Так, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений за один візит ОСОБА_12 до них. Про те, що вони раніше були у шлюбі ОСОБА_12 дізналася з їх заяви та з електронної бази РАГСУ.

Свідок ОСОБА_14, показала, що з ОСОБА_4 знайомий близько 20 років, так як вони сусіди та проживали в одному підїзді.

До хвороби ОСОБА_4, ОСОБА_14 спілкувався з ним раз на тиждень біля підїзду. Після цього, бачив ОСОБА_4 лише при посвідченні заповіту, з того часу не спілкувались.

Щодо заповіту, то ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_7 попросив його бути свідком. ОСОБА_14 зайшов до квартири ОСОБА_4, спілкувався з ним, при цьому логічність його мислення не відрізнялось від того часу, коли ОСОБА_4 був здоровий. ОСОБА_4 під час посвідчення заповіту відізвався про позивача негативно.

Свідок ОСОБА_15, показала, що була сусідкою померлого ОСОБА_4 Вони спілкувались по телефону, що найменше раз на місяць.

Була свідком разом з ОСОБА_14 під час складання ОСОБА_4 заповіту та подальшим його посвідченням нотаріусом.

Нотаріус розяснив їм обовязки свідків, вони підтвердили, що ОСОБА_4 знаходився у здравому розумі та ясній памяті, так, як знає його з 1986 року.

ОСОБА_15 підтвердила, що ОСОБА_4 говорив, що все своє майно заповідає ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_16, показав, що опікується ОСОБА_4 з 2012 році.

В 2012 році під час підготовки до виборчої компанії в місцеву раду депутатів, ОСОБА_16 перевіряв списки виборців, оскільки був членом виборчої комісії. Під час перевірки списків він побачив ОСОБА_4, і в подальшому ним опікувався із жалю до цієї людини.

Так, ОСОБА_16 показав, що саме він домовлявся з лікарями пятої поліклініки, обласним червоним хрестом, міським червоним хрестом, управлінням соціального захисту та ходив для нього за протезом, вирішував інші його питання щодо боргів, що виникли по оплаті за гараж та земельній ділянки.

Крім цього, ОСОБА_16 був посередником між ОСОБА_4 та членами «Адвентисти сьомого дня», члени цієї організації приходили до нього додому, спілкувались таким чином морально допомагаючи у його стражданнях.

ОСОБА_16 бачився з ОСОБА_4 раз на тиждень, оскільки він живе неподалік, через два будинку від нього.

Також, свідок повідомив, що бачив ОСОБА_4 за 2-3 неділі до його смерті. До моменту, як він його бачив, він був адекватною людиною. Кожен раз, перед тим, як приходить до ОСОБА_4 вони телефонували один одному. Проте, кілька неділь ОСОБА_4 казав не приходити.

ОСОБА_16 вказав, що на протязі чотирьох років допомагав ОСОБА_4, той казав, що на позивача він був ображений. Крім цього, ОСОБА_4 розповідав, що син з дружиною пропонували йому продати будинок. Про те, що позивач допомагав ОСОБА_4 він ніколи не казав.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту 14.03.2016 року не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда