22-ц/775/530/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Дочинець С.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 54031,16 гривень. Вказав, що 15.10.2007 року ОСОБА_2 уклав договір кредиту з Банком і отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови договору і станом на 30.06.2016 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 54031,16 гривень, яка складається з 12269,21 гривень заборгованості за кредитом, 36562,85 гривень заборгованості по відсотках за користування кредитом, 2150,00 гривень - за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 2549,10 гривень штраф (процентна складова).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість по кредитному договору № б/н від 15.10.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12269,21 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 36562,85 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2Ф, на користь позивача судовий збір в розмірі 1245 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду від 07.06.2017 року. В скарзі зазначає, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення не було застосовано ст. 1056-1 ЦК України. Вважає невірним посилання суду на п.28 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки зміна розміру фіксованої процентної ставки відбулася без зміни обставин кредитного договору. Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував його заперечення щодо неправомірності нарахування Банком подвійної процентної ставки, нарахування якої відбувається у разі прострочення платежу, оскільки таке нарахування є видом цивільно-правової відповідальності, а отже, повинно бути помірним до завданої шкоди. Тому рішення є не тільки незаконним, а й необгрунтованим.

Також вказував на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд порушив строки розгляд справи. Крім того, порушено принцип змагальності сторін, що виявилося у безпричинному відкладенні розгляду справи по суті для отримання додаткових доказів від позивача, що вказує на небажання суду розглянути справу у встановлений законом строк і на підставі наявних у справі доказів.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі. Відповідача належним чином рекомендованою поштою та телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду за №1715, повідомлено про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, який не повідомив про причини неявки, заяв про відкладення розгляду справи не направляв. Тому справа у відповідності із вимогами ч.2 ст.305 і ч.2 ст.197 ЦПК України розглядається у відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між сторонами був укладений договір споживчого кредитування, згідно з заявою ОСОБА_2 від 15 жовтня 2007 року про надання йому ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в передбаченому тарифами банку розмірі.

У вказаній заяві відповідач погодився отримати кредитний ліміт у розмірі 3000 грн., із базовою процентною ставкою по кредиту 3 % на місяць на залишок заборгованості. Своїм підписом підтвердив своє ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. В заяві зазначено, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку № 302316 (а.с. 7).

18 листопада 2010 року ОСОБА_2 надав ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за платіжною кредитною краткою «Універсальна Gold» із збільшенням кредитного ліміту, і продовжив користуватися кредитом, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача (а.с.81-85).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом пункту 3.1.Умов для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку .

Пунктами 3.2., 3.3. даних Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямим та безумовним погодженням держателя платіжної картки відповідно прийняття любого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Отже, як зазначено вище, 18.11.2010 року відповідач повторно ідентифікувався у ПАТ КБ «ПриватБанк». У анкеті-заяві позичальника від 18.11.2010 року ОСОБА_2 своїм підписом засвідчив свою згоду з тим, що дана заява з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг; позичальник засвідчив своє ознайомлення з цими складовими договору, що йому надані в письмовому вигляді; проінформований про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційному сайті КБ «Приватбанк» www.privatbank.ua; зобов'язався їх виконувати, регулярно ознайомлюючись із змінами на цьому сайті банку.

Таким чином, відповідач погодив всі запропоновані умови банку.

Згідно з особовим рахунком ОСОБА_2 за кредитним договором банком встановлювався кредитний ліміт в розмірі: 02.11.2007 року встановлено кредитний ліміт 3000 грн.; 03.07.2008 року збільшено кредитний ліміт 5000 грн.; 27.11.2010 року збільшено кредитний ліміт 6000 грн.; 04.03.2011 року збільшено кредитний ліміт 8000 грн.; 10.05.2011 року збільшено кредитний ліміт 8500 грн.; 13.07.2011 року збільшено кредитний ліміт 10500 грн.; 24.12.2012 року збільшено кредитний ліміт 13000 грн.; 28.10.2014 року зменшено кредитний ліміт 12270 грн.; 18.08.2015 року кредитний ліміт 12270 грн. (а.с. 82-85, 155-159).

На підтвердження наявності домовленості сторін щодо умов картки «Універсальна», встановлення кредитного ліміту, використання його позичальником, позивач надав до суду виписку з особового рахунку ОСОБА_2 про рух коштів на рахунку № 302316, з якого вбачається встановлення кредитного ліміту в сумі 3000 грн. з 02.11.2007 року, активне користування клієнтом кредитними коштами на картці з листопада 2007 року (зняття коштів в банкоматі, поповнення готівкою через відділення банку, оплата товарів в торгівельних мережах, часткове і несистематичне погашення кредиту тощо). Останнє зняття коштів позичальником відбулось 30.08.2014 року, шляхом поповнення мобільного на 25,76 грн., а останнє зарахування грошових коштів відбулось 20.08.2014 року в сумі 600 грн. (а.с. 82-85, 155-159).

Як вбачається зі справи, ОСОБА_2 не вносив грошові кошти в погашення кредиту та процентів у строки, передбачені договором. Останній платіж у погашення внесено 20.08.2014 року. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.06.2016 року становить 54031 гривень 16 копійок та складається з наступного: 12269,21 гривень заборгованість за кредитом, 36562,85 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2150,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, штрафи 3049,10 гривень (а.с. 3-6, 82-85, 155-159).

Отже, судом правильно встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконав, відкрив на імя відповідача банківський рахунок та надав картку, зарахувавши на картковий рахунок кредитні кошти. Відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок та користувався ними, але свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, то це є підставою для стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту за договором б/н від 15.10.2007 року відповідно до наданого банком розрахунку у розмірі 12269,21 грн..

Відповідач рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оспорює, однак вважає, що з нього неправомірно стягнута заборгованість за відсотками.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника.

Згідно приписів п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36,00% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами дирекції банку:

- №СП-2012-6993080 від 26.10.2012 року про зміну тарифів банку, а саме - встановлення процентної щомісячної ставки 2,5 % щомісячно (30 % річних) з 01.01.2013 року для клієнтів «ПриватБанку» (а.с. 55-62);

- №СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року про зміну тарифів банку, а саме - збільшення процентної щомісячної ставки до 2,9% щомісячно (34,80% річних) з 01.09.2014 року для клієнтів «ПриватБанку» (а.с. 75-80);

- №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року про зміну тарифів банку, а саме - збільшення процентної щомісячної ставки до 3,6 % на щомісячно (43,2% річних) з 01.04.2015 року для клієнтів «ПриватБанку» (а.с. 63-70).

Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами.

Зокрема, згідно з п.5.3. Умов (п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 р.) банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що зобовязаний проінформувати клієнта не менш ніж за 7 днів до такого введення, шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні держателя до системи INTERHETbankinq(Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile- bankinq банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень (а.с. 8-13, 86-141).

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Відповідно до вищезазначеного пункту Умов, якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.6.3. Умов (п. 1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 р.) в обовязки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобовязань за договором (п.8.1 Умов).

Як вбачається з матеріалів справи, умови про порядок внесення змін до тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови договору, про що свідчить його підпис.

Крім того, відповідно до п.6.4. Умов та правил надання банківських послуг (п. 1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 р.) клієнт зобовязаний у разі незгоди зі змінами правил та /або тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам (а.с. 8-13, 86-141).

Як встановлено судом, заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, що свідчить про згоду останнього зі змінами тарифів.

У відповідності до даних наказів банку з 01.01.2013 року відповідачу до сплати нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з нової процентної ставки 30% річних, з 01.09.2014 року відповідачу до сплати нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з нової процентної ставки 34,80% річних, а з 01.04.2015 року за ставкою 43,2% річних, що вбачається з розрахунку заборгованості, згідно якого розмір заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30.06.2016 року становить 36562,85 грн. (а.с. 3-6, 55-80).

Позивач виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. SMS-повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитом на фінансовий номер клієнта відправлялися завчасно про, що свідчать копії витягів про відправлення від 14.08.2014 року та 14.03.2015 року (а.с.170, 174-175). Відповідач на зазначені SMS-повідомлення не відреагував, інформація про те, що він не погодився з діями банку щодо зміни процентної ставки, або оскаржував ці дії відсутня, а отже, відповідач не заперечував проти підвищення відсоткової ставки.

Посилання відповідача на те, що у 2014 році у нього було викрадено телефон та карту, не звільняє останнього від виконання покладених на нього кредитним договором від 15.10.2007 року обовязків, оскільки у відповідності до п. п. 1.1.2.10, 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 р. позичальник зобовязаний прийняти заходи щодо запобігання втраті, розкрадання карт, або їх незаконного використання, інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати (розкрадання) карти. А у відповідності до п. 1.1.2.16 зазначених Умов позичальник зобовязаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, які банк має в розпорядженні. У випадку їх зміни інформувати про це банк в строк не пізніше 15 днів з моменту їх зміни (а.с. 86-109).

Таким чином, суд враховуючи, що відповідач про факт зміни, втрати номеру телефону та/або втрати карти не повідомив банк у встановлені строки, що є його обовязком, встановленим Умовами і правилами надання банківських послуг, вважає, що посилання відповідача на крадіжку карти та телефону, не звільняє його від виконання покладених на нього зобовязань за кредитним договором.

Отже, враховуючи, що сторони погодили умови договору про зміну процентної ставки, обовязок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, виходячи з того, що відповідач після надіслання вищезазначених SMS-повідомлень про підвищення процентної ставки продовжував користуватись кредитом та частково погашав заборгованість, протягом 7 днів після підвищення тарифів не предявив вимоги щодо незгоди з ними та розірвання кредитного договору, вбачається, що банк дотримався всіх умов щодо підвищення процентної ставки.

З огляду на наведене, Банк обгрунтовано звернувся з вимогами про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом з відповідача за підвищеною ставкою.

Виходячи з наведеного, правильним є висновок суду про те, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 в частині стягнення як заборгованості за кредитом у розмірі 12269, 21 грн., так і за процентами за користування кредитом у розмірі 36562,85 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, у справі відсутні будь-які дані про те, що відповідач не погоджувався з діями банку щодо зміни процентної ставки, заявляв про таке, оскаржував ці дії, що також свідчить про те, що він приймав і виконував умови кредитного договору, в тому числі зміну процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення в частині стягнення заборгованості по процентам за кредитом спростовуються вищенаведеними обставинами справи, які мають значення для вирішення спору. З оскаржуваного рішення вбачається, що висновки суду про такі обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому підстав для скасування або зміни рішення в цій частині не вбачається.

В частинні відмови в позовних вимогах Банку про стягнення пені так комісії, штрафів рішення суду ніким не оскаржується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції строку розгляду справи, встановленого статтею 157 ЦПК України, відповідають дійсності, але таке порушення не призвело до неправильного висновку у справі, крім того, позовні вимоги під час розгляду справи в суді не збільшувалися. Також відповідач в апеляційній скарзі вказує на порушення судом принципу змагальності сторін, диспозитивності, оскільки суд приймав від позивача докази під час розгляду справи по суті. Між тим, зі справи вбачається, що суд діяв у відповідності до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України, яка зобовязує суд сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснити особам, які беруть участь справі їх права та обовязки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Зі справи вбачається, що позивач надавав документи до справи у якості додатків до письмових пояснень, наданих у звязку із запереченнями позивача проти вимог про стягнення заборгованості.

Отже, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2017 року підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,314, ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_4