Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1238/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

25.07.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кіселика С.А.

суддів Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря Двоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається.

Позов обґрунтовано тим, що з 25 грудня 1998 року позивач перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач. На даний час дочка проживає разом з нею та продовжує навчання у Кіровоградському коледжі статистики НАСОА І рівня акредитації за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», на денній платній основі. Загальна вартість освітньої послуги становить 14600 грн., кожного місяця необхідно вносити плату в сумі 730 грн. Стипендії дочка не отримує. Строк навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року. У зв'язку з навчанням дочка потребує матеріальної допомоги, також їй необхідні кошти на харчування, одяг, взуття, проїзд та інші життєві потреби. Крім того, дочка проживає в орендованій квартирі, за яку необхідно вносити плату щомісяця в сумі 700 грн. та є інвалідом дитинства - у 2012 році перенесла операцію на серці, знаходиться під наглядом лікарів, раз на рік проходить медичне обстеження у місті Києві та два рази на рік в обласній лікарні їй необхідно проходити курси лікування для підтримки серця. З 28 лютого 2017 року отримала ІІІ групу інвалідності. Проте, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги доньці не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, щомісяця, з дня предявлення позову, у твердій грошовій сумі або у розмірі ? видів його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до закінчення терміну навчання.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішення суду ОСОБА_2 звернулась до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою в якій зазначила, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, крім того висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення особи яка подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, правильно встановив правовідносини які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 грудня 1998 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач. На даний час дочка проживає разом з позивачем та продовжує навчання у Кіровоградському коледжі статистики НАСОА І рівня акредитації за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», на денній платній основі. Загальна вартість освітньої послуги становить 14600 грн. Кожного місяця необхідно вносити плату в сумі 730 грн. Стипендії ОСОБА_5 не отримує. Строк навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року. У зв'язку з навчанням ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, також їй необхідні кошти на харчування, одяг, взуття, проїзд та інші життєві потреби. Крім того, ОСОБА_5 проживає в орендованій квартирі, за яку необхідно вносити плату щомісяця в сумі 700 грн. та є інвалідом дитинства.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача, на даний час, не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

Правовідносини щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів:

-досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років;

-продовження навчання;

-потреба у матеріальній допомозі у звязку із навчанням;

-наявність можливості у батьків надавати допомогу.

Ухвалюючи рішення від 18 квітня 2017 року суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача, на даний час, не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Висновок суду ґрунтується на поясненнях відповідача та письмових доказах, які останній подав до суду, а саме, позивач надав до суду довідку з Новокодацького районного центру зайнятості (а.с. 30).

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач надав для огляду трудову книжку та витяг із реєстру нерухомого майна і пояснив, що нерухомого майна не має, не працює він з 14.03.2013 року. В центрі зайнятості, на обліку, перебував в періоди з 27.07.2016 року по 19.02.2017 року та з 12.04.2017 року по 12.06.2017 року та отримував виплату по безробіттю у сумі 500 грн. на місяць. На підтвердження своїх доходів відповідач надав відомості з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України із яких вбачається, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_3 були соціальні виплати, які проводились Новокадацьким районним центром зайнятості м. Дніпро.

В свою чергу, позивачем не надано жодного доказу, який би спростовував твердження відповідача про відсутність у нього доходу.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а обовязок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи не містять жодного доказу наявності у ОСОБА_3 можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року відхилити, а рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Т.М.Авраменко

ОСОБА_6