Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з січня 2003 року по 23 червня 2007 року вона проживала разом із ОСОБА_6, батьком ОСОБА_4, однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 23 червня 2007 року шлюб між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. В період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу, ними було придбано квартири АДРЕСА_7

Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_6, позивач просила: визнати частково недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., від 23 травня 2012 року, складений ОСОБА_6, в частині заповідання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинахАДРЕСА_1 та АДРЕСА_8 визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири № 2, що розташована в житловому будинку літ. А-14, за адресою: АДРЕСА_9, загальною площею 158,9 кв. м, житловою площею 99,6 кв. м, та складається з: 1 - передпокій, 2 - ванна, 3-4-5 - житлові, 6 - гостина, 7 - кухня, 8 - санвузол; визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири № 5, що розташована в житловому будинку літ. А-14, за адресою: АДРЕСА_9, загальною площею 158,3 кв. м, житловою площею 92,8 кв. м, та складається з: 1 - передпокій, 2 - ванна, 3-4 - житлові, 5 - гостина, 6 - житлова, 7 - столова, 8 - кухня, 9 - санвузол; визнати за нею право власності на паркувальне місце № 34, гаража стоянки літ. А прим. 1-1, а-1, загальною площею 15,9 кв. м, що розташована в АДРЕСА_21

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту належності права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з січня 2003 року проживали однією сім'єю та фактично перебували у шлюбних відносинах, а отже все майно, яке було набуто кожним із них за цей час до смерті ОСОБА_6 відноситься до спільної сумісної власності, а саме придбані під час шлюбу на ім'я ОСОБА_3 транспортні засоби, однокімнатна та двокімнатна квартири.

Посилаючись на те, що вона, як донька померлого ОСОБА_6, має право у першу чергу на спадкування за законом всього майна, ОСОБА_4 просила встановити факт належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частини:

автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випуску;

автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 1595, державний номерний знак НОМЕР_2, білого кольору, 2012 року випуску;

автомобіля марки Ford Crown Victoria4600, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, 1994 року випуску;

квартири АДРЕСА_10

квартири АДРЕСА_11, та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частини вищезазначеного майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт належності права спільної сумісної власності ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частини: автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випуску; автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 1595, державний номерний знак НОМЕР_2, білого кольору, 2012 року випуску; автомобіля марки FordCrown Victoria 4600, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, 1994 року випуску; квартири АДРЕСА_12

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частини:

автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випуску;

автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 1595, державний номерний знак НОМЕР_2, білого кольору, 2012 року випуску;

автомобіля марки Ford Crown Victoria4600, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, 1994 року випуску;

квартири АДРЕСА_13

квартири АДРЕСА_11.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення про часткове задоволення її зустрічних позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6

Відповідачка ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_3 з січня 2003 року проживала з померлим ОСОБА_6 однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, що було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2009 року.

23 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, на підтвердження чого було надано свідоцтво про реєстрацію шлюбу.

23 травня 2012 року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 175.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, що набрало законної сили та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, вищезазначений заповіт ОСОБА_6 від 23 травня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 175, а також шлюб, укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було визнано недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання заповіту ОСОБА_6 від 23 травня 2012 року частково недійсним, не підлягають задоволенню, оскільки такий заповіт вже визнаний недійсним повністю іншим судовим рішенням, що набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 у період проживання із ОСОБА_6 перебувала в іншому шлюбі з ОСОБА_8, який був зареєстрований 17 листопада 2000 року та розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2005 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2005 року.

Отже, встановивши факт перебування ОСОБА_3 в іншому шлюбі під час проживання в цей період з ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку, що майно, набуте ОСОБА_6 до 07 серпня 2005 року не може бути визнано власністю позивачки, з підстав, встановлених ст. 74 СК України.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є приватною власністю та належить ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2005 року.

24 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого ОСОБА_4 передала право власності на даний об'єкт нерухомості ОСОБА_6 Даний договір всупереч вимогам чинного законодавства України був укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення цього договору.

14 травня 2007 року рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» було визнано дійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, укладений між ОСОБА_4 та її батьком - ОСОБА_6 та визнано за останнім право власності на вказану квартиру.

Разом з тим, судом встановлено, що право власності за ОСОБА_6 не було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Враховуючи те, що законом передбачена обов'язкова державна реєстрація правочину купівлі-продажу нерухомого майна, суди обґрунтовано вважали, що договір від 27 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є неукладеним, а тому не породжує жодних правових наслідків, зокрема вказана спірна квартира не може бути віднесена до спільного сумісного майна ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Така ж позиція суду і щодо паркувального місця АДРЕСА_14, враховуючи те, що право власності на нього також не було оформлено належним чином, воно не може бути спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3, на підставі чого в задоволенні такої вимоги обґрунтовано було відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог, апеляційний суд виходив з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випуску, дата реєстрації автомобіля - 31 травня 2012 року, а також є власником автомобіля марки Ford Crown Victoria 4600, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, 1994 року випуску, дата реєстрації автомобіля - 23 травня 2013 року.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2014 року, виданого замість свідоцтва про право власності від 07 квітня 2009 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_15

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що право власності на вказану квартиру ОСОБА_3 набула за договором купівлі-продажу цінних паперів від 31 жовтня 2006 року № КВ 628/06. Кількість цінних паперів - 19 318.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу цінних паперів від 31 жовтня 2006 року № КВ 628/06, листа товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія по управлінню активами - Адміністратор пенсійних фондів «Укрсоц-Капітал», до якої були долучені виписки по оплаті ОСОБА_3 придбаних облігацій, договір купівлі-продажу цінних паперів був повністю оплачений ОСОБА_3 трьома платежами, а саме: платіж від 01 листопада 2006 року на загальну суму 331 995 грн 55 коп., платіж від 07 листопада 2006 року на загальну суму 253 221 грн 80 коп., платіж від 20 листопада 2006 року на загальну суму 521 510 грн 87 коп.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем та з 2006 року здає до державної податкової інспекції Жовтневого району м. Дніпропетровська звіти суб'єкта малого підприємства - фізичної особи - платника єдиного податку.

Згідно з кредитним договору від 20 листопада 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен банк Аваль»), ОСОБА_3 було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 103 270 доларів США строком до 20 листопада 2026 року. Кредитні кошти були надані ОСОБА_3 для придбання іменних безвідсоткових цільових облігацій (п. 2 договору).

Відповідно до договору про заставу цінних паперів від 20 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 було передано заставу цінні папери у кількості 19 318 штук.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було відкрито депозитні рахунки у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» було надано виписку з особового рахунку ОСОБА_3 про рух коштів за закритими депозитними рахунками, відкритих на ім'я ОСОБА_3 з травня 2006 року. Валюта договору - Евро.

Отже, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3 були надані суду належні та переконливі докази про те, що в період спільного проживання із ОСОБА_6 однією сім'єю, визначеного рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2009 року, починаючи з дати розірвання шлюбу ОСОБА_3 із ОСОБА_9 - з 08 серпня 2005 року, квартира АДРЕСА_16 була придбана за її особисті кошти за договором купівлі-продажу цінних паперів від 31 жовтня 2006 року № КВ 628/06.

Належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 у 2006 році витрачалися власні кошти на придбання вищевказаної квартири суду не було надано.

Встановлено, що автомобіль Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випуску, дата реєстрації автомобіля - 31 травня 2012 року, а також є власником автомобіля марки Ford Crown Victoria 4600, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, 1994 року випуску, дата реєстрації автомобіля - 23 травня 2013 року, власником яких є ОСОБА_3, придбані у 2012 та 2013 році, тобто протягом недійсного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 за життя у 2012-2013 роках витрачав власні кошти на придбання вказаних автомобілів суду не було надано.

Також, як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи власником автомобіля марки Skoda Осtаvіа А5 1595, державний номерний знак НОМЕР_2, білого кольору, 2012 року випуску, є ОСОБА_10. Дата першої реєстрації автомобіля - 10 серпня 2012 року, дата реєстрації 25 липня 2013 року.

Щодо квартири АДРЕСА_17, що ОСОБА_11 виконкомом Дніпропетровської міської ради 14 червня 1995 року було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_18.

29 травня 2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., зареєстрований в реєстрі за № 1751, відповідно до якого ОСОБА_12 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_19

19 травня 2014 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири № 199, розташованої по АДРЕСА_20 від 29 травня 2006 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., зареєстрований в реєстрі за № 1279. За згодою сторін ОСОБА_12 повернув ОСОБА_3 суму 167 000 грн.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що указаний договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2014 року скасований у встановленому законом порядку, чи оскаржувався у встановленому законом порядку суду не надано.

Таким чином, на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_12

Отже, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що власником спірного автомобіля Skoda Осtаvіа А5 Е1еgаnсе, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2012 року випускує ОСОБА_10, а власником спірної квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_12, враховуючи, що ОСОБА_4 належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надано, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню за недоведеністю та відсутністю правових підстав для задоволення таких вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року у не скасованій частині при апеляційному перегляді та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович