Номер провадження: 22-ц/785/6622/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання правочину фіктивним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання правочину фіктивним.

Представником ОСОБА_6 ОСОБА_11 разом з позовною заявою надано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову посилаючись на те, що заявлені до вжиття заходи забезпечення позову повязані з предметом спору в цій справі та заявленими позивачем вимогами. Також представник позивача зазначила, що оскільки позовні вимоги до відповідачів містять "матеріальну складову" та обов'язок повернути корпоративні права у власність продавців за договорами купівлі-продажу за підставою їх фіктивності, подальше відчуження корпоративних прав третім особам зробить неможливим виконання рішення по суті, якщо воно буде постановлено на користь позивача. Крім того, формально відповідачі не мають перешкод відчужити свої частки, оскільки на цей час немає зареєстрованої заборони на здійснення таких угод, що реально може порушити права позивача у випадку постановлення судом рішення на його користь. Більш того, враховуючи те, що закон не містить обовязкової нотаріальної форми договору для відчуження корпоративних прав, сам по собі арешт, який буде внесено до електронного реєстру заборон рухомого майна буде неспроможним виконати забезпечувальні дії. У звязку з чим, представник позивача у заяві про забезпечення позову вважає доцільним вжиття заявлених заходів забезпечення позову та наполягає на їх вжитті.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (у розмірі 40 %, що становить 2760000 грн. та належить ОСОБА_2, накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 20 %, що становить 1380000 грн. та належить ОСОБА_8, накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 20 %, що становить 1380000 грн. та належить ОСОБА_10, накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 40 %, що становить 2040000 грн. та належить ОСОБА_2, накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 20 %, що становить 1020000 грн. та належить ОСОБА_8, накладено арешт на частку у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 20 %, що становить 1020000 грн. та належить ОСОБА_9, встановлено заборону реєстраторам (особам уповноваженим на здійснення реєстраційних дій) проводити будь-які реєстраційні дії щодо перереєстрації часток у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», встановлено заборону реєстраторам (особам уповноваженим на здійснення реєстраційних дій) проводити будь-які реєстраційні дії щодо перереєстрації часток у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2».

В іншій частині заяву представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Вважаючи ухвалу суду незаконною ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2017 року.

Вважаючи ухвалу суду незаконною представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2017 року відкрито провадження на підставі позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання правочину фіктивним та призначено по справі попереднє судове засідання.

Представником позивача ОСОБА_6 ОСОБА_11 разом з позовною заявою надано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) у розмірі 40 %, що становить 2760000 гривень та належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1); накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) у розмірі 20 %, що становить 1380000 гривень та належить ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2); накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) у розмірі 20 %, що становить 1380000 гривень та належить ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_3); накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) у розмірі 40 %, що становить 2040000 гривень та належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1); накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) у розмірі 20 %, що становить 1020000 гривень та належить ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2); накласти арешт на частку у ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) у розмірі 20 %, що становить 1020000 гривень та належить ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_4); встановити заборону реєстраторам проводити будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196); встановити заборону реєстраторам проводити будь-які дії реєстраційні щодо Товариства обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620).

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що заявлені до вжиття заходи забезпечення позову повязані з предметом спору в цій справі та заявленими позивачем вимогами. Також представник позивача зазначила, що оскільки позовні вимоги до відповідачів містять "матеріальну складову" та обов'язок повернути корпоративні права у власність продавців за договорами купівлі-продажу за підставою їх фіктивності, подальше відчуження корпоративних прав третім особам зробить неможливим виконання рішення по суті, якщо воно буде постановлено на користь позивача. Крім того зазначила, що формально відповідачі не мають перешкод відчужити свої частки, оскільки на цей час немає зареєстрованої заборони на здійснення таких угод, що реально може порушити права позивача у випадку постановлення судом рішення на його користь. Більш того, враховуючи те, що закон не містить обовязкової нотаріальної форми договору для відчуження корпоративних прав, сам по собі арешт, який буде внесено до електронного реєстру заборон рухомого майна буде неспроможним виконати забезпечувальні дії. У звязку з чим, представник позивача у заяві про забезпечення позову вважає доцільним вжиття заявлених заходів забезпечення позову та наполягає на їх вжитті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії;забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Позивач, через свого представника, звертаючись до суду з зазначеною заявою зазначив, що ним подано позов до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, з вимогами про визнання фіктивними договори купівлі-продажу часток у статутних капіталах ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2»; у звязку з чим просив суд повернути у власність ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_7 частки в статутних капіталах ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову та наявності спору, позивач зазначив про те, що 16 березня 2015 року між ним - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, згідно умов якого ним ОСОБА_6 була надана ОСОБА_7 безпроцентна поворотна позика у розмірі 5000000 (п'ять мільйонів) гривень, яку ОСОБА_7 зобов'язалась повернути до 05.06.2016 року.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору позики, ОСОБА_7 забезпечила власні зобов'язання по своєчасному та повному поверненню суми отриманої позики наступним майном частка у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», яка складала 4140000 гривень (Частка 1); частка у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», яка складала 3060000 гривень (Частка 2).

Як зазначив позивач, ОСОБА_7 у встановлені ними строки суму позики не повернула та не повертає, чим порушила надане зобов'язання за договором позики від 16.03.2015 року.

Крім того позивач посилається на те, що він позбавлений можливості отримати у рахунок повернення позики вищевказані корпоративні права, як забезпечення повернення позики, через умисні дії ОСОБА_7, а саме через те, що 03 червня 2016 року, тобто за 2 дні до настання строку повернення позики, як вважає позивач, ОСОБА_7 начебто продала Частку 1 та Частку 2 третім особам.

Частка 1 була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 3080, відповідно до якого ОСОБА_7 передала належну їй частку у розмірі 60%, та ОСОБА_4 передав належну йому частку у розмірі 20% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», у власність - ОСОБА_2 частку 40 %, що становить 2760000 гривень; ОСОБА_8 частку 20 %, що становить 1380000 гривень; ОСОБА_10 частку 20 %, що становить 1380000 гривень.

Частка 2 була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №3095, відповідно до якого ОСОБА_7 передала належну їй частку у розмірі 60%, та ОСОБА_3 передав належну йому частку у розмірі 20% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», у власність - ОСОБА_2 частку 40%, що становить 2040000 гривень; ОСОБА_8 частку 20%, що становить 1020000 гривень; ОСОБА_9 частку 20%, що становить 1020000 гривень.

Оскільки всупереч п.1 та п.2 Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 року "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", якою встановлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150000 гривень, сторони не розрахувалися за обєкти купівлі-продажу, позивач вважає, що вищевказані договори фактично носять ознаки безгрошовості.

У звязку з чим, вищевказані договори купівлі-продажу позивач вважає фіктивними, оскільки продавець та покупці не мали наміри створити правові наслідки, а оформили угоди лише з метою вивести активи з володіння ОСОБА_7, щоб остання уникнула відповідальності за невиконання зобов'язання перед позивачем за договором позики від 16 березня 2015 року.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених майнових прав, та просить суд вжити заявлені ним заходи забезпечення позову.

Крім того, в обґрунтування саме необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що оскільки позовні вимоги до відповідачів містять матеріальну складову та обов'язок повернути корпоративні права у власність продавців за договорами купівлі-продажу за підставою їх фіктивності, подальше відчуження корпоративних прав третім особам зробить неможливим виконання рішення по суті, якщо воно буде постановлено на його позивача користь. Також позивачем зазначено, що формально відповідачі не мають перешкод відчужити свої частки, оскільки на цей час немає зареєстрованої заборони на здійснення таких угод, що реально може порушити його права у випадку постановлення судом рішення на його користь. Крім того, позивач вважає, що оскільки закон не містить обовязкової нотаріальної форми договору для відчуження корпоративних прав, арешт, який буде внесено до електронного реєстру заборон рухомого майна буде неспроможним виконати забезпечувальні дії, а тому вважає також за необхідне встановити, заявлені ним, заборони реєстраторам проводити будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Врахуваши роз'яснення ВСУ, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд обгрунтовано дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно укладених відповідачем ОСОБА_7 договорів купівлі-продажу від 03.06.2016 часток у статному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», оскільки позивач вважає їх фіктивними з огляду на те, що вони не відпадають умовам чинного законодавства України та ОСОБА_7 умисно їх уклала з метою уникнути відповідальності за невиконання зобов'язання перед позивачем за договором позики від 16 березня 2015 року, за яким, як зазначено позивачем, ОСОБА_7 отримала грошові кошти та забезпечила власні зобовязання саме частками у статному капіталі вказаних товариств; частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», на які пропонуються накласти арешт та щодо яких пропонується заборонити вчиняти реєстраційні дії є предметом спору між позивачем ОСОБА_6 та відповідачами; тому вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак і порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, у звязку з чим, суд правильно вважав, що заява представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_11 про забезпечення позову є частково обґрунтованою та підлягає задоволенню в частині заявлених позивачем до вжиття заходах забезпечення позову шляхом накладення арешту.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону.

Посилання авторів апеляційних скарг на неповне з`ясування судом договірних правовідносин позики та купівлі-продажу між сторонами, неправильну оцінку судом співмірності та реальної загрози можливого невиконання чи утруднення виконання рішення, неналежність та недопустимість доказів по справі, неврахування природи спірних правовідносин, які мають ознаку корпоративних, на які не повинні поширюватися обрані судом заходи, неврахування інтересів відповідачів, обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_14