Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5648/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Київміськбуд» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01 липня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Київміськбуд» про стягнення пені 38 813,78 грн. та відшкодування моральної шкоди 18 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 10.09.2012 було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 1483/РН-КД, позивач придбав у відповідача майнові права на квартиру АДРЕСА_1 Згідно договору відповідач -продавець, зобов'язався вчинити дії направлені на спорудження об'єкта будівництва та передати позивачу права на квартиру. Але свої зобов'язання відповідач вчасно не виконав щодо завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію. А тому, він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Київміськбуд» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 38 813,78 грн. ОСОБА_5 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, а судові витрати покласти на відповідача. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Судом не враховано вимоги ч.З ст.61 ЦПК України, а саме не взято до уваги рішення апеляційного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року по справі № 7523/10233/15-ц, що набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Київміськбуд» щодо стягнення пені, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди, яким встановлено факт несвоєчасного введення об'єкта в експлуатацію, що становить 285 днів. А зазначена справа стосується того ж об'єкту, несвоєчасність введення якого в експлуатацію є підставою позову до ПАТ «Київміськбуд». Стосовно прострочення на 232 дні передачі позивачу майнових прав на квартиру після введення будинку в експлуатацію, судом даний факт проігноровано,відмовлено в задоволенні позовних вимог без будь-якого обґрунтування. Зауважив, що висновки суду щодо застосування позовної давності не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позов було подано в зв'язку з невиконанням умов Договору від 10 вересня 2012 року № 1483/РН-КД, строк дії якого визначено у п. 5.1. до повного виконання зобов'язань обома сторонами договору. Зазначене сталося 15 липня 2015 року при підписанні акту прийому-передачі майнових прав і позивачу стало відомо про обставини (терміни) порушення його прав після підписання згадуваного акту прийому-передачі. Тобто , на його думку, звернення до суду сталося до спливу терміну встановленого ст. 258 ЦК України. Також наголошував, що про введення Об'єкту будівництва в експлуатацію повідомлений не був, а копію сертифіка та відповідності на будинок від 28 жовтня 2014 року, який був виданий на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 13 жовтня 2014 року він отримав тільки після підписання акту-прийому передачі майнових прав 15 липня 2017 року. Підсумовуючи відзначив, що судом не законно застосовано позовну давність , а також при цьому порушено вимоги ч.3 ст. 267 ЦК України та ч.2 ст. 27 ЦПК України., оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності, яка була б подана у відповідності до зазначених норм. До початку розгляду справи та у попередньому судовому засіданні заява про застосування позовної давності позивачем не подавалась.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог ( ч.1 п.2 ст. 307 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог про відмову у стягненні пені у розмірі 38 813,78 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що особа має право на частковий захист свого цивільного права, але нею пропущений строк позовної давності, тому в позові слід відмовити.

Однак, погодитись з такими висновками суду не повністю можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідноіз законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Судом встановлено, що 10.09.2012 між позивачем ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Київміськбуд» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 1483/РН-КД, згідно якого компанія продала, а позивач придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1 Відповідно до умов договору відповідач виступає як продавець, приймає на себе зобов'язання перед покупцем, вчинити дії направлені на спорудження об'єкта будівництва та передати позивачу права на квартиру.

Розділ 6 цього договору містить особливі умови.

Відповідно до п.6.1 розділу 6 компанія, яка виступає в цьому договорі, як продавець, приймає на себе одностороннє зобов'язання (укладає односторонній договір) перед покупцем, але не обмежуючись лише ним, а також перед невизначеним на момент укладення одностороннього договору колом осіб (третіми особами) вчинити дії направлені на спорудження об'єкта капітального будівництва. Під об'єктом капітального будівництва компанія матиме на увазі житловий будинок з наступними характеристиками (їх описання…). Запланований термін введення в експлуатацію 1V квартал 2013 року.

Пунктом 6.2 визначається, що компанія, як особа, яка виконує функції замовника/забудовника будівництва об'єкта капітального будівництва в особі співробітників управління продажу, після завершення його спорудження та введення в експлуатацію, зобов'язується повідомити покупця засобами телефонного зв'язку або письмовим повідомленням, як власника майнових прав на квартиру, яка є частиною об'єкта капітального будівництва, про дату передачі будинку під заселення протягом 20 робочих днів з дня отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкту.

Відповідальність сторін визначена розділом 4 визначеного договору.

Згідно п. 4.1 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За неналежне виконання своїх зобов'язань компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від суми неналежного виконання зобов'язання, що передбачено п.4.2 договору (а.с.11).

Судом встановлено, що 13.10.2014 відповідач отримав сертифікат серії НОМЕР_1 відповідності закінченого будівництво об'єкта (а.с.60), тоді як, запланований термін введення в експлуатацію 1V квартал 2013 року (п.6.1 договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.

Положенням ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

До ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

За правилами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За приписом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи позов до суду позивач пред'явив 01.07.2016. Просив стягнути з відповідача пеню (п.4.2договору) за неналежне виконання зобов'язань, передбачених п.п. 6.1 та 6.2. Відповідно до п.6.1 відповідач повинен був ввести будинок в експлуатацію 1V квартал 2013 року, тобто 31 грудня 2013 року, а ввів 13.10.2014. Сторона позивача мала право пред'явити позов з 13.10.2014 - 13.10.2015 за період 31.12.2013 - 13.10.2014, а фактично пред'явила 01.07.2016, тобто з пропуском строку позовної давності.

Сторона відповідача наголошувала про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 ст.266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

До ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладені обставини та вимоги норм матеріального права, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в позові в частині викладених вище позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності є законними і правові підстави до його скасування в цій частині відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо відмови у позовних вимогах про стягнення пені за порушення п.6.2 договору виходячи з наступного.

Так, позивач сплатив відповідачу вартість майнових прав 100%, що складає 750750 грн., ці обставини не заперечувалися сторонами і не спростовані.

Як уже зазначалось вище строк введення в експлуатацію об'єкту будівництва 31.12.2013 (п.6.1). Сертифікат готовності об'єкту був отриманий відповідачем 13.10.2014.

Відповідно до п.6.3 договору покупець зобов'язується, як власник майнових прав на квартиру, протягом 20 робочих днів після отримання від компанії офіційного повідомлення про дату передачі житлового будинку під заселення оглянути квартиру і підписати з компанією акт огляду квартири за якістю. Натомість, відповідач отримавши сертифікат готовності об'єкту 13.10.2014 протягом 20 робочих днів повинен був передати майнові права позивачу, про що скласти відповідний акт. Проте, акт прийому -передачі майнових прав на квартиру був складений лише 15 липня 2015 року в порушення вимог п.п. 6.2, 6.3 договору (а.с.16).

Відповідач не довів виконання обов'язку щодо повідомлення позивача протягом 20 днів з дати отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта про дату передачі будинку під заселення, що є підставою для нарахування пені відповідно до пункту 4.2. договору.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за зобов'язання, які взяв на себе відповідач щодо складання акту прийому-передачі майнових прав на квартиру у відповідності до п.6.2 та їх прострочив за період 13.10.2014 - 15.07.2015 з урахуванням наступного. Будинок введено в експлуатацію 13.10.2014. Акт складено 15.07.2015. Строк пред'явлення позову для позивача становить 15.07.2015 - 15.07.2016. Позов пред'явлено 01.07.2015, в межах строків позовної давності до зазначених правовідносин. Період стягнення становить за мінусом 20 днів, коли сторона відповідача повинна була повідомити позивача про відповідну подію, складання акту 03.11.2014 - 15.07.2015 та виходячи із суми 750750 грн. 0,01 % (п.4.2) = 19144,13 грн. - пеня, що становить прострочення виконання зобов'язання, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення сулу першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Із матеріалів, апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є обґрунтованою частково і наведені в ній доводи дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення в частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року скасувати. Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київміськбуд» на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі 19144,13 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: