АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/515/17 Номер провадження 22-ц/786/2658/17Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Триголов В.М., Хіль Л.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і Приватного підприємства "АНКАР Транс" на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "АНКАР Транс" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив поновити строк на оскарження наказу ПП «АНКАР Транс» №3 від 07.12.2016 року про його звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, визнати незаконним, скасувати вказаний наказ та поновити його на роботі.

В обґрунтування позову посилався на відсутність обставин, з якими закон пов'язує можливість звільнення працівника на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Окрім того, наполягав, що наказ про звільнення та трудову книжку йому було вручено лише 04.01.2017 року.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову в зв'язку з пропуском передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам наявним в матеріалах справи, а саме, у порушення ст. 64 ЦПК України не дослідив оригінали особової картки та витягу із Книги обліку трудових книжок і вкладишів до них, взагалі не дав оцінки листу управління Держпраці у Полтавській області від 22.03.2017 року № 16-П 300/03/14-04/242 та припису цієї ж установи від 17.03.2017 року за №16-16-241/270-232, залишив поза увагою СМС повідомлення, направлене йому 26.12.2016 року ОСОБА_3, директором ПП «АНКАР Транс», про те, щоб він прийшов на підприємство і забрав трудову книжку.

ПП «АНКАР Транс» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з його описової частини висновки суду про незаконність звільнення позивача з роботи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав помилкову оцінку доказам у справі, зокрема поясненням самого позивача, а також належним і допустимим письмовим доказам, які у сукупності підтверджують правомірність звільнення позивача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №1 від 10.12.2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду диспетчера автомобільного транспорту ПП «АНКАР Транс» (а.с.9).

10.12.2015 року ОСОБА_2 ознайомився зі своєю посадовою інструкцією «Диспетчер автомобільного транспорту» ПП «АНКАР Транс», про що поставив свій особистий підпис та приступив до роботи (а.с.40-42).

15.11.2016 року директором ПП «АНКАР Транс» ОСОБА_3 та заступником директора підприємства ОСОБА_4 складено акт про те, що в їх присутності диспетчер ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень щодо неволодіння інформацією про поточну роботу в кінці зміни та неможливості ним надати звіт керівнику (а.с.43).

01.12.2016 року заступником директора підприємства ОСОБА_4 складено доповідну записку про те, що 15 листопада 2016 року диспетчер ПП «АНКАР Транс» ОСОБА_2 не володів ситуацією про поточну роботу, не зміг надати директору оперативні дані про роботу за зміну, про стан виконання договірних зобов'язань з доставки продукції, не знав місцезнаходження автотранспорту, протягом робочого дня гаяв час на розпивання чаю, куріння, особисті телефоні розмови. На даний час ситуація з диспетчером ОСОБА_2 не поліпшилась, вище вказана поведінка диспетчера повторюється, просила вжити заходів (а.с.44).

Наказом директора ПП «АНКАР Транс» № 1 від 01.12.2016 року за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, що мало місце 15.11.2016 року до ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с.45).

В цей же день директор підприємства та його заступник намагались ознайомити ОСОБА_2 з вказаним наказом і останній відмовився від письмового ознайомлення з ним. Текст наказу оголошено йому в голос. Складено акт з цього приводу (а.с.46).

В подальшому ОСОБА_2 наказ №1 від 01.12.2016 року про дисциплінарне стягнення у виді догани не оскаржив.

06.12.2016 року заступником директора ПП «АНКАР Транс» ОСОБА_4 складено доповідну записку на ім'я директора вказаного підприємства, зі змісту якої вбачається, що «06 грудня 2016 року на телефон НОМЕР_1 ПП «АНКАР Транс» надійшов дзвінок від водія ПП «АНКАР Транс» ОСОБА_5 щодо запізнення автомобіля до вантажоотримувача ТОВ «Данон» через поломку, інформацію прийняв диспетчер ОСОБА_2, який не вчинив ніяких дій, передбачених посадовою інструкцією. Про запізнення автомобіля вона дізналася від вантажоотримувача. Враховуючи те, що через запізнення водія ПП «АНКАР Транс» до вантажоотримувача підприємство несе збитки, вона змушена була самостійно врегульовувати питання щодо транспорту до вантажоотримувача. Диспетчер ОСОБА_2 не вчинив ніяких дій, передбачених посадовою особою. Такі дії диспетчера повторюються неодноразово» (а.с.47).

З метою службової перевірки по факту запізнення автомобіля до вантажоотримувача через поломку 06.12.2016 року, встановлення і притягнення осіб до відповідальності наказом директора ПП «АНКАР Транс» №16/1 від 06 грудня 2016 року створено комісію у складі директора ПП «АНКАР Транс» ОСОБА_3, головного бухгалтера ОСОБА_6 та заступника директора ОСОБА_4 ( а.с.48).

07.12.2016 року на підприємстві проведено службову перевірку, відповідно до висновків якої диспетчера ОСОБА_2 визнано винним у запізненні автомобіля до вантажоотримувача ТОВ «Данон» через поломку, чим останній порушив трудову дисципліну (а.с.51).

Наказом №3 від 07.12.2016 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 07.12.2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3. ст.40 КЗпП України (а.с.52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не були дотримані істотні умови щодо звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, зокрема в частині встановлення систематичності невиконання або неналежного виконання трудових обов'язків, а саме події та обставини, які стали підставою для звільнення позивача відбулися фактично поза робочим часом позивача і тому звільнення позивача з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України проведено без наявності до того відповідних підстав, але позивач був звільнений з роботи 07.12.2016 року і в цей же день отримав трудову книжку, до суду звернувся з позовом 03.02.2017 року, тобто з пропуском передбаченого ст..233 КЗпП України строку звернення до суду.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст. 140 КЗпП України).

Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст.142 КЗпП України).

Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, робочий час позивача тривав з 08 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв.

Як вбачається з письмового пояснення ОСОБА_2, 06.12.2016 року в 04 год. 37 хв. до нього зателефонував водій ОСОБА_5, який повинен був здійснювати завантаження по маршруту «Кременчук - Белгородка - Тарасівка». Про що була розмова, сказати не може, оскільки із - за поганого самопочуття пізно ліг спати та в момент розмови не міг прокинутися. Зранку про цю розмову він не пам'ятав, поки о 08 год. 00 хв. не зателефонувала диспетчер Наташа» (а.с.49).

У своєму поясненні від 07.12.2016 року водій ОСОБА_5 пояснив, що 06.12.2016 року він завантажився молочною продукцією «Данон» по маршруту «Кременчук-Белгородка-Тарасівка». Виїхавши із заводу, виявив несправність паливної системи. Одразу ж зателефонував диспетчеру ОСОБА_2 на робочий телефон та повідомив про поломку, оскільки йому відомо, що неможна порушувати строки доставки продукції, а розрахувати скільки часу буде витрачено для усунення поломки він не міг. Від диспетчера ніяких інструкцій не отримував. Намагався усунуту поломку самостійно на протязі чотирьох годин, після чого приїхав на базу за допомогою. Після проведеного ремонту він продовжив маршрут, однак до отримувача запізнився (а.с.50)

Події та обставини, які стали підставою для звільнення позивача відбулися 06.12.2016 року о 04 год. 40 хв. тобто поза робочим часом позивача.

Таким чином суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.212 ЦПК України, зробив правильний висновок про те, що відповідачем суду не надано належних доказів того, що трудовим договором, що був укладений між позивачем та відповідачем, правилами внутрішнього трудового розпорядку чи відповідними наказами (розпорядженнями) власника або уповноваженого ним органу, які винесені з додержанням норм чинного трудового законодавства, було передбачено обов'язок позивача виконувати його трудову функцію після закінчення часу його щоденної роботи, як і не надано доказів того, що 06.12.2016 року ОСОБА_7 спізнився на роботу на 20 хвилин.

До Крюківського районного суду м. Кременчука з позовною заявою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивач звернувся 07 лютого 2017 р. (а.с.1).

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06.11.1992 р. встановлені ст.ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновляє або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи та обов'язки сторін.

Лист Управління Держпраці у Полтавській області (а.с.73), припис Управління Держпраці у Полтавській області (а.с.112), смс-повідомлення від ОСОБА_3, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 були досліджені судом першої інстанції у сукупності з іншим доказами, при цьому колегія суддів погоджується з тим, що наведені письмові докази не спростовують факту отримання позивачем трудової книжки саме 04 січня 2017 року.

В апеляційній скарзі ПП «АНКАР Транс» відсутні посилання на докази, які б підтверджували обов'язок позивача виконувати свої трудові функції поза межами свого робочого часу.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції при вирішенні цього спору виконав вимоги ст.212 ЦПК України та у відповідності до приписів ст.214 ЦПК України у рішенні навів вичерпні обґрунтування своїх висновків щодо незаконності звільнення позивача та щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права.

По суті обидві апеляційні скарги містять доводи виключно щодо незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих у справу доказів.

З огляду на встановлене колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПП «АНКАР Транс» відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суд О. А.Лобов

Судді В.М. Триголов

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов