Копія Справа № 326/1299/17 р
Провадження № 2/326/448/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Кузякіної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним договір доручення № Д-0074 від 15.08.2017, укладений між ним та відповідачем ТОВ «Велес Авто»; 2) стягнути з ТОВ «Велес Авто» 30 000 грн. сплачених в рахунок сплати винагороди повіреного згідно договору доручення № Д-0074 від 15.08.2017, 2000 грн. витрат на правову допомогу, 360 грн. комісії банку за прийом платежів.

Позов обґрунтовано тим, що 15.08.2017 між ним та відповідачем було укладено договір доручення. Після підписання договору він сплатив авансовий внесок на автомобіль в розмірі 30 000 грн. Відповідач зобовязався передати автомобіль Шеврове Лачеті за 124 300 грн. білого кольору на 3 день після сплати авансового внеску. В обумовлені строки автомобіль йому не було передано. Після детального вивчення договору йому стало відомо, що в угоді зазначена зовсім інша марка автомобіля Chery Tiggo вартість якого становить 299 000 грн. Вважає договір суперечить положенням законів, є не справедливим, його було введено в оману щодо предмета договору та його ціни.

В судове засідання сторони не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в своїх письмових запереченнях вказує, що волевиявлення позивача на укладання саме такого договору не спростоване, оскільки його підпис на кожній сторінці договору свідчить про те, що він знав та свідомо допускав настання прав і обов`язків згідно з умовами договору. Договір оформлено в належній формі з погодженням усіх його істотних умов у тому числі щодо прав та відповідальності сторін договору (а.с.35-36, 48-49, 52, 57).

Тому суд може розглянути справу без участі сторін, і на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що 15 серпня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» було укладено Договір доручення № Д-0074 (а.с.7-11). При цьому суд звертає увагу, що усі дані, що стосуються особи довірителя, транспортного засобу, дати укладання договору, вписані в бланк договору від руки, що свідчить про те, що сторони підписали розроблений, типовий для відповідача договір, роздрукований у формі бланку.

Предметом укладеного договору за змістом п. 1.1. Договору зазначено: Повірений уповноважений діяти від імені та в інтересах Довірителя, зобов`язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаний із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для Довірителя. За змістом п.п.1.2,1.3 Договору повірений, діючи від імені або за участю та за рахунок Довірителя, зобов`язаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб Chery Tiggo comfort 1,5 бензин 2017, вартість якого визначається Довірителем на рівні 299 000 грн.

Відповідно до умов п.2.1.1 Договору Повірений зобов`язаний добросовісно вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення згідно п.1.1 даного Договору у строк протягом не більше 90 робочих днів з моменту укладення даного Договору, зокрема: надавати Довірителю інформацію про потенційних продавців/постачальників транспортних засобів, та/або умови придбання, набуття права власності на транспортний засіб (п.2.1.2); перевіряти правомочність продавця, постачальника, фінансової установи на укладення договорів купівлі-продажу, поставки транспортного засобу, договорів кредитування та договорів страхування (п.2.1.3); діяти від імені та за рахунок Довірителя, та його інтересах, укладати договори поставки або будь-який інший договір, за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, в тому числі кредитні договори та договори страхування (п.2.1.4); повідомити Довірителя на його вимогу про хід виконання договору (п.2.1.5); передати Довірителю визначений транспортний засіб на умовах викладених у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб (п.2.1.6).

Відповідно до п.п 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 Договору Довіритель зобов`язаний, зокрема: видати Повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, визначених у п.1.1 цього Договору, забезпечити Повіреного іншими засобами, необхідними для виконання Повіреним доручення Довірителя за цим Договором; компенсувати витрати Повіреного, які були повязані з виконанням даного Договору; перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеному п. 1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору; прийняти транспортний засіб, який придбаний за договором поставки, купівлі-продажу або будь-яким іншим договором. Відповідно до п.2.3 Договору після виконання даного договору сторони зобовязані підписати відповідний акт, щодо повного виконання сторонами Договору.

Водночас умовами договору встановлено (п.3.1.) за надання послуг згідно з договором, Довіритель зобов`язаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п.1.3 даного Договору та становить 299 000 грн. Винагорода, вказана у п.3.1 сплачується Довірителем до або після укладання договору, але не пізніше поточного дня в якому було укладено Договір (п.3.2).

Як визначено в п. 8.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання.

В прикінцевих положеннях Договору передбачено: сторони підтверджують, що цей Договір містить усі істотні умови, передбачені для договорів цього виду, і жодна зі сторін не посилатиметься в майбутньому на недосягнення згоди за істотними умовами договору як на підставу вважати його неукладеним або недійсним (п.10.1); сторони підтверджують, що в разі, якщо будь-яка умова цього договору стане або буде визнана недійсною у зв`язку з невідповідністю закону, то така умова не братиметься до уваги або ж сторонами будуть вжиті заходи щодо зміни Договору тією мірою, щоб зробити Договір і зберегти в повному обсязі наміри сторін (п.10.2); підписання цього Договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору (п.10.7); підписанням даного Договору Довіритель заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення в представника Повіреного, що стосуються змісту договору, поінформований про всі можливі витрати у зв`язку з укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів Договір. Представником Повіреного надано Довірителю повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення Договору (п.10.8); Довіритель своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе (п.10.9) (а.с.7-11).

Згідно рахунку № 0751 та квитанції банку № 9 від 15.08.2017 позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача ТОВ «Велес Авто» сплачено винагороду повіреного за Договором Доручення №Д-0074 від 15.08.2017 в сумі 30 000 грн. (а.с.12,13).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За змістом ч. 1 ст. 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору.

За змістом ч. 2 ст. 1008 довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

За змістом ч. 1 ст. 1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Дослідженням укладеного Договору Доручення № Д-0074 від 15.08.2017 встановлено, що умови договору, що стосуються винагороди повіреного є несправедливими, зокрема ті, які стосуються порядку і наслідків дострокового припинення договору та відповідальності сторін.

Так, відповідно до п. 4.1 даний договір може бути припинений шляхом односторонньої відмови Повіреного у випадку відсутності можливості у Повіреного укласти правочин щодо поставки, купівлі-продажу транспортного засобу за вартістю, яка вказана у даному договорі з урахуванням умов п.1.3 даного договору або у разі не виконання умов договору Довірителем щодо строків та розмірів проведення оплат по договору.

Водночас п. 4.2.1. визначено, що у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору Повірений повертає 50 % від сплаченої винагороди Повіреного та всі сплачені на виконання п. даного Договору кошти, протягом 30 банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку коли заява про відмову Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, винагорода, яка вказана у п.3.1 даного договору, поверненню не підлягає. Поверненню підлягають всі сплачені на виконання п.1.3 Договору кошти протягом 30 банківських днів. У випадку відмови Довірителя від договору до моменту укладання правочину щодо купівлі транспортного засобу, Повірений повертає Довірителю сплачену ним суму, яка вказана у п.1.3 даного договору протягом 30 банківських днів з дня надання Повіреним відповіді на заяву Довірителя про відмову від договору (п.4.2.2). У випадку відмови Довірителя від даного договору після того як Повірений уклав відповідний правочин на виконання даного Договору та/або сплатив продавцю повністю або частково кошти на виконання умов договору поставку, купівлі-продажу або будь-якого іншого договору за яким Довіритель повинен отримати у власність транспортний засіб, то поверненню підлягає 30 % від сплаченої Довірителем суми, яка вказана у п.1.3 даного Договору протягом 30 банківських днів з дня надання Повіреним відповіді на заяву Довірителя про відмову від Договору (п.4.2.3).

Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору як за ініціативою споживача послуг, так і за ініціативою відповідача, а також звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що на думку суду приводить до дисбалансу договірних відносин.

Аналізуючи зміст укладеного договору, суд прийшов до висновку, що умови укладеного сторонами Договору доручення є несправедливими, оскільки в порушення вимог розумності, добросовісності та справедливості позбавляють позивача, як споживача послуг, можливості відмовитись від договору без втрати сплачених ним коштів в рахунок винагороди Повіреному, не зважаючи на те, чи виконувались повіреним будь-які роботи на виконання доручення, що суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст. 1008, 1009 ЦК України.

Дослідженням письмових матеріалів справи встановлено, що в укладеному сторонами договорі жодним чином не обґрунтовано визначений розмір винагороди Повіреного в розмірі 10% від вартості транспортного засобу в сумі 299 000 грн., зокрема, критерії та розрахунок, за яким її було визначено. Відсутні також будь-які докази які підтверджують обґрунтованість, справедливість, добросовісність та розумність такої винагороди.

Суд звертає увагу, що сам договір виготовлений за стандартною, вочевидь типовою для відповідача формою договору, про що свідчать вписані від руки представником відповідача індивідуальні дані щодо Довірителя та транспортного засобу, на придбання якого позивачем укладено договір доручення. Наведене на думку суду свідчить про порушення відповідачем принципів добросовісності та справедливості при укладенні договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 2, 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч.ч. 4 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 вказаної статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Судом встановлено, що в укладеному сторонами договорі наслідки розірвання договору, в тому числі і за ініціативою Повіреного, передбачають утримання на користь останнього 50% суми сплаченої винагороди, водночас будь-яка відповідальність, компенсація, відповідача, за порушення умов договору окрім повернення сплачених коштів, відсутня.

Суд вважає, що положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, а тому в силу положень ч.ч. 1, 2, п.п. 2 - 4, 11-13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

Оскільки визнання недійсними вказаних умов договору щодо розміру та порядку повернення адміністративного платежу, зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними положень договору, відповідно до положень ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України, оспорюваний договір має бути визнаний недійсним в цілому.

Як зазначено в ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо визнання оспорюваного ним договору доручення недійсним. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України сплачені позивачем на виконання укладеного договору кошти в сумі 29 900 грн. підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, з врахуванням повернутих відповідачем на картковий рахунок позивачу грошових коштів у розмірі 100 грн. згідно платіжного доручення №192 від 18.09.2017 року (а.с.45).

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України документально підтвердженні судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.12,14-15,22).

На підставі ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 638, 640, 1000-1003, 1008, 1009 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 88, 197, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір доручення № Д-0074 від 15 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Авто».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» (код 41394483) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сплачені грошові кошти в розмірі 29 900 (двадцять девять тисяч девятсот) грн.; а також: судові витрати в розмірі 640 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу, 360 грн. комісії банку за прийом платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області, через Приморський районний суд Запорізької області на протязі 10 діб.

Суддя: Д.О. Каряка

Копія вірна: суддя Д.О. Каряка

10.11.17