Комінтернівський районний суд Одеської області
Справа № 504/639/17
провадження №2/504/1349/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Доброва П.В.,

секретаря Ємельяненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому з врахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.09.2017 року просила стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення водія ОІА № 522923 від 07.08.2004 року) на користь ОСОБА_1 (65014, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії КЕ № 294193, виданий суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.06.1996 року) 47 282,37 гривні (сорок сім тисяч двісті вісімдесят дві гривні тисячі тридцять сім копійок) матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, та судовий збір, сплачений позивачем, у розмірі 640,00 гривень (шістьсот сорок гривень). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на наступне.

8 лютого 2017 року на автодорозі Одеса-Южний в районі села КрижанівкаЛиманського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті зіткнення автомобілів Mitsubishi L 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ToyotaYaris, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3.

Відповідач, керуючи транспортним засобом Mitsubishi L 200, д.р.н. ВН0335СЕ, при виїзді з села КрижанівкаЛиманського району на автомобільній дорозі Одеса-Южний не вибрав безпечний інтервал та не впевнився в безпеці даного маневру, внаслідок чого допустив наїзд на стоячий автомобіль марки ToyotaYaris, д.р.н. ВН0810ЕІ, що належить на праві власності Позивачу ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3, який стояв біля правого краю проїзної частини. Вказаним ОСОБА_2 порушив п.13.1, 2.3б Правил дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних пошкоджень кузова і потребував ремонту.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином та завчасно.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання 06.09.2017 року не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судове засідання не зявився 06.09.2017 року, про причини неявки не повідомляв, явку представника не забезпечив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 власником автомобіля «ToyotaYaris», державний номер НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7,8).

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року у справі № 504/519/17 (а.с.32) при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 встановлено, що 08.02.2017 року о 10:30 годин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L 200», державний номер НОМЕР_5 при виїзді з с. Крижанівка Лиманського району Одеської області по автодорозі Одеса-Южний не вибрав безпечний інтервал, не впевнився у безпеці даного маневру та допустив наїзд на стоячий автомобіль марки «ToyotaYaris», державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, який стояв біля правого краю проїзної частини. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року у справі № 504/519/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За змістом частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, щодо обставин, встановлених постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року у справі № 504/519/17, сторони звільнені від доказування, а така постанова є обовязковою для суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Керуючи автомобілем, мав та предявив співробітникам національної поліції посвідчення водія ОІА № 522923 від 07.08.2004 року (а.с.14) і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi L 200, реєстраційний номер НОМЕР_2, ВНС 169867на імя ОСОБА_6(а.с.5,6), що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 999848 (а.с. 9) та схемою місця ДТП (зворотнім її боком) (а.с.10). При цьому відповідач не предявив співробітникам національної поліції страховий поліс на транспортний засіб Mitsubishi L 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що вбачається зі зворотного боку схеми місця ДТП (а.с.11).

В наслідок ДТП 08 лютого 2017 року автомобіль позивача отримав наступні видимі (зовнішні) пошкодження: деформовано задній бампер зліва, ліве заднє крило, розбито лівий задній габарит в бампері, задній лівий диск., що підтверджується схемою місця ДТП (а.с.11). Аналогічний характер зовнішніх пошкоджень автомобіля позивача вбачається з фотофіксації місця ДТП (а.с. 20-31).

Згідно рахунку на оплату ТОВ «ВТП «Інжпроект» № 1408 від 08 лютого 2017 року (а.с.12-13) вартість робіт з відновлення автомобіля позивача становить 45752,38 гривень.

Рахунком на оплату ТОВ «ВТП «Інжпроект»№ 1408 від 16 лютого 2017 року (а.с. 39) вартість робіт з відновлення автомобіля позивача було уточнено та зведено до суми 47 282,38 гривень.

16 лютого 2017 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «ВТП «Інжпроект» 14 282,38 гривень, призначення платежу: предоплата за послуги згідно рахунку №1408 16,02,17, у т.ч. ПДВ 2380,40, від ОСОБА_1. Вказане підтверджується квитанцією № ПН2217373 від 16.02.2017 року (а.с.41).

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «ВТП «Інжпроект» 33 000,00 гривень, призначення платежу: оплата за запчастини згідно рахунку № 1408 16/02/2017, у т.ч. ПДВ 5500,00, від ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_7. Вказане підтверджується квитанцією № ПН2230738 від 23.02.2017 року (а.с. 40).

Згідно акту виконаних робіт № 8 від 24.03.2017 року (а.с.39) загальна вартість відновлюваних робіт автомобіля позивача склала 47 282,37 гривень, що були сплачені позивачем в повному обсязі.

Перевіривши калькуляцію товарів, робіт, послуг за рахунками суд зазначає, що вони відповідають характеру завданим автомобілю позивача пошкодженням. Відтак, суд приходить до висновку, що збитки, повязані з відновленням первісного стану автомобіля позивача, знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку з протиправним винним діянням відповідача.

Стороною позивача до матеріалів справи додано також рахунок на оплату ТОВ «ВТП «Інжпроект»№ 529 від 22 березня 2017 року(а.с.42) та квитанцію №ПН2281732 від 29.03.2017 року(а.с.43).

Згідно рахунку на оплату ТОВ «ВТП «Інжпроект»№ 529 від 22 березня 2017 року (а.с.43) ТОВ «ВТП «Інжпроект»вимагає сплатити від позивача за запчастини2109,61 гривень.

29 березня 2017 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «ВТП «Інжпроект» 2 109,61 гривень, призначення платежу: оплата за запчастини згідно рахунку № 529 22.03.2017 у т.ч. ПДВ 351,60, від ОСОБА_1.

Надаючи оцінку вказаним доказам суд виходить з наступного.

Зі змісту рахунку на оплату № 529 від 22 березня 2017 не вбачається, що придбані та для наступного встановлення на автомобіль позивача, пошкоджений внаслідок ДТП 08 лютого 2017 року. Так само позивачем на надано доказів фактичного виконання робіт чи передання позивачу запчастин (акту виконаних робіт, акту приймання-передачі, тощо) на підтвердження встановлення цих запчастин на пошкоджений 08 лютого 2017 року автомобіль. Крім того, оскільки заявлений позивачем у позовних вимогах розмір збитків позивача повністю підтверджується матеріалами справи, то суд приходить до висновку, що сплачена позивачем 29 березня 2017 року сума 2 109,61 гривень жодним чином не відноситься предмету спору, а, отже, не відносяться до предмету доказування по даній справі.

Згідно статті 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи вищенаведене суд не бере до розгляду рахунок на оплату ТОВ «ВТП «Інжпроект»№ 529 від 22 березня 2017 року таквитанцію №ПН2281732 від 29.03.2017 року в силу їх невідповідності критерію належності доказів.

ОСОБА_5 до частини другої цієї статті, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

ОСОБА_5 до пункту третього частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частини третьої статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі .

ОСОБА_5 до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

ОСОБА_5 до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_5 до частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

ОСОБА_5 до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_5 до частини пятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частини першої статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно частини другої статті статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

ОСОБА_5 до пункту четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦКшкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Надаючи оцінку доказам у справі суд приходить до висновку, що дії відповідача, внаслідок яких 08 лютого 2017 року було пошкоджено автомобіль позивача, були неправомірними, між їх діями є безпосередній причинний звязок та констатує вину відповідача.

ОСОБА_5 до пункту пятого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідач в момент ДТП 08 лютого 2017 року здійснював використання транспортного засобу Mitsubishi L 200, реєстраційний номер НОМЕР_2, за цільовим призначенням, що є підставою настання цивільно-правової відповідальності.

ОСОБА_5 до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Оскільки Відповідач, керуючи автомобілем, мав та предявив співробітникам національної поліції Посвідчення водія ОІА № 522923 від 07.08.2004 року (а.с. ) і Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi L 200 на імя ОСОБА_6, реєстраційний номер НОМЕР_2, ВНС 169867(а.с. ), що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 999848 (а.с. ) та схемою місця ДТП (а.с. ), то саме він є належним відповідачем в даній справі.

За змістом пункту 11Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191ЦКособа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Отже, у даному випадку в результаті завдання шкоди майну позивача між позивачем і відповідачем виникло деліктне зобовязання, згідно з яким у відповідача виник обовязок у повному обсязі відшкодувати реальні збитки, які позивач зазнала внаслідок відновлення попереднього стану її автомобіля.

За змістом правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 21 грудня 2016 року у справі 6-2097цс16 право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Аналогічних правових позицій Верховний Суд України дотримується також у постанові від 26 жовтня 2016 року по справі № 756/12292/14-ц (№ в ЄДРСР 62621656), постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-725цс16, постанові від 26 жовтня 2016 року по справі № 6-954цс16, постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15.

Враховуючи на підставі ст.. 11, 22, 509, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (Р НОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації місця проживання: 65014, АДРЕСА_2) 47 282,37 гривень (сорок сім тисяч двісті вісімдесят дві гривні тисячі тридцять сім копійок) матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, та судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви майнового характеру, у розмірі 640,00 гривень (шістьсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П.В. Добров