справа №619/2214/14-ц
провадження №2/619/969/17
РІШЕННЯ

іменем України

16 листопада 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю секретаря судового засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

встановив

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому після уточнення, просив стягнути кошти у розмірі 150000 гривень, три відсотка річних у розмірі 1724,79 грн, інфляційні збитки у розмірі 179400 гривень.В обґрунтуванні позову ОСОБА_3 зазначив, що у вересні 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений усний договір на виконання робіт по облицюванню огорожі, виготовлення форм для ліпних моделей та ліпні роботи для внутрішніх робіт. Відповідач по справі отримав від позивача на закупівлю матеріалів грошову суму у розмірі 150000 гривень. Передбачене виконання умов договору було встановлено за адресою: АДРЕСА_1. Домовленість сторін, укладену в усній формі договору на облицювання огорожі, виготовлення форм для ліпних моделей, ліпні роботи для внутрішніх робіт та факт отримання на виконання умов договору вказаної суми відповідачем підтверджують письмові пояснення відповідача надані у Дергачівському РВ ГУ МВС України в Харківській області та визнана сторонами. Відповідач по справі не виконав умови договору та вже тривалий час вимоги про повернення грошових коштів ігнорує. Так як з вини відповідача договір не виконано, ОСОБА_3 на підставі ст.ст.837 ч.1, 840 ч.1, 846 ч.2, 852 ч.2 ЦК України просив стягнути 150000 гривень, які були надані на покупку матеріалів, та у відповідності до ст.625 ЦК України стягнути три відсотка річних у розмірі 1724,79 грн та інфляційні збитки у розмірі 179400 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що умовами договору підряду було передбачено виробництво та встановлення огорожі за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач за договором зобов'язався виконати та встановити огорожу, а позивач оплатити виконані роботи. Домовленість, яка була укладена в усній формі стосовно виробництва і встановлення огорожі, сторонами справи не заперечується. Щодо передачі грошових коштів, на якій наполягає позивач, то сторони такого договору не укладали. Судом розглядались спірні правовідносини сторін в межах усних домовленостей з посиланням на проведену 20 серпня 2015 року будівельно-технічну експертизу предмета спору. Судовим експертом встановлено, що огорожа «виконана з монолітного залізобетону, обладнана натуральним каменем - бутом та оздоблена архітектурними сталевими гратами, а проведені роботи підтверджені також співставленням фото огорожі». Іншої огорожі за вказаною адресою позивача, що була предметом усної домовленості, судами не досліджено і судовим експертом не встановлено. Це підтверджує обґрунтованість доводів відповідача про закупівлю матеріалів і використанням їх в процесі реалізації усної домовленості сторін. На суму, яка судами першої інстанції не встановлена, ними не усунута суперечливість пояснень сторін, щодо сум, використаних на закупівлю будівельних матеріалів та не встановлено дійсний розмір вартості закуплених матеріалів. Тому розмір штрафів і пені, застосований позивачем 17.08.2017 із не встановленої судом вартості закуплених матеріалів є передчасним, більш того він не є предметом даного цивільного спору, щодо неналежного виконання усного договору підряду. Неналежне виконання усного договору підряду і спірні правовідносини по ньому унормовані за Законом Главою 61 ЦК України, а не Главою 51 ЦК України, на норми якої помилково посилається позивач у своїй заяві від 17 серпня 2017 року. Штучна підміна позивачем юридичних понять зобов'язань по договору підряду та зобов'язань по грошовому договору, який сторони не узгоджували, спотворює висновки і мотиви суду касаційної інстанції, що є обов'язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи і для сторін справи. А саме, судова палата в цивільних справах ВССУ 29.03.2017 встановила, що предметом спору є усний договір підряду, виготовлення, обработку, переробку, ремонт речі та причини пропуску строку позивної давності, щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, яка відповідно до ст.863 ЦК України встановлена в один рік. Крім того, суд першої інстанції, приймаючи до уваги розрахунок пені та штрафів, виготовлений позивачем 17.08.2017, не врахував скорочену позивну давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Матеріали справи свідчать, а сторони не заперечують, що «позивач відмовився оплачувати роботу, пославшись на те, що вона не є якісною». Позовна давність, що застосовується до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду застосовується в один рік. Загальні і скорочені строки позовної давності передбачені ст.ст.257, 258 ЦК України у цивільних правовідносинах застосовується не залежно від спеціальної строкової позовної давності.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позову та просили відмовити у його задоволенні з підстав, які зазначені у їх письмових запереченнях. Також ОСОБА_5 вказав, що дійсно між сторонами укладався договір підряду, який на даний час є чинним, проте ОСОБА_3 не надавав гроші ОСОБА_4, оскільки останній за свої кошти придбав будівельні матеріали.

У судовому засідання представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили задовольнити позов з підстав, які зазначені в уточненій позовній заяві.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

У вересні 2013 року між ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) був укладений усний договір на виконання ремонтних робіт. Умовами договору було передбачено виробництво та встановлення огорожі за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зобов'язався виготовити та встановити огорожу, а позивач оплатити виконані роботи.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст.837 ЦК України).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.4 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вказав, що його довіритель за свої кошти придбав будівельні матеріали, проте зазначені пояснення не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки на а.с.19 містяться письмові пояснення відповідача, з яких вбачається, що ОСОБА_3 усно попросив ОСОБА_4 придбати відповідні будівельні матеріали. Після того, як матеріали були доставлені і прийняті ОСОБА_3 в односторонньому порядку відмовився від умов усного договору, на який посилається в позовній заяві.

Зазначене також підтверджується даними, які є в апеляційній та касаційній скаргах (а.с.126, 183, 184) про те, що відповідач отримав кошти у розмірі 150000 гривень та використав їх на придбання будівельних матеріалів.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 були надані кошти 150000 гривень ОСОБА_4

Оскільки реалізація встановленого ч.4 ст.849 ЦК України права позивача на односторонню відмову від договору є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, то договір між сторонами є розірваним (припиненим).

З огляду на припинення договору підряду в зв'язку з односторонньою відмовою позивача, а також те, що відповідач не доводить використання наданого авансу на виконання зобов'язання із зазначенням конкретної суми, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 150000 гривень.

Також суд зазначає, що встановлення обставин порушення будь-якою із сторін договору його умов може здійснюватися для визначення наявності/відсутності підстав для стягнення збитків за порушення зобов'язання, втім, такі обставини не входять до предмету доказування у спорі про повернення авансу, вимоги якого, обґрунтовані, зокрема, приписами ч.4 ст.849 ЦК України, адже по-перше, факт повідомлення підрядника про відмову від договору до закінчення виконання робіт встановлений судом та сторонами не заперечується; по-друге, задоволення цього позову не позбавляє підрядника права звернення до суду із самостійними вимогами про стягнення плати за виконану частину роботи та збитків, завданих розірванням договору, в разі їх доведення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ним придбані будівельні матеріали та передані позивачеві, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту, а з рахунку-фактури №53/09 від 04.09.2013 достовірно не вбачається, що ОСОБА_3 одержав будівельні матеріали.

При цьому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 1724,79 грн та інфляційних збитків у розмірі 179400 гривень з наступних мотивів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 29 березня 2017 року вказав, що оскільки відносини, які склалися між стронами, є договірними, судом помилково застосовано до них ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом встановлено, що відносини, які склалися між сторонами, стосуються договору підряду, який урегульований главою 61 ЦК України.

Норми ст. 625 ЦК України регламентують відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування ст.625 ЦК України.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про застосування позовної давності з наступних мотивів.

За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-178цс15 від 01 липня 2015 року, яка є обов'язковою для судів відповідно до вимог ст.3607 ЦПК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Представником відповідача заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 12 травня 2014 року, тобто в межах строків позовної давності.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 150000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок