Справа № 466/1313/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3519/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця до ОСОБА_5 селищної ради, ОСОБА_6, з участю третьої особи без самостійних вимог Відділу держземагенства у м. Львові, про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 селищної ради, визнання недійсним державного акту на землю,-

встановила:

У лютому 2014 року позивач ДТГО «Львівська залізниця», яке в подальшому реорганізовано у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця, звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_5 селищної ради та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 селищної ради, визнання недійсним державного акту на землю.

В обґрунтування вимог посилався на те, що під час проведення обстеження земель ДТГО «Львівська залізниця» для виготовлення правовстановлюючих документів встановлено, що на території смт. Брюховичі в смузі відведення залізниці на км. 9 + 950 9 + 978,6 м. з лівої сторони за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення 45 м. на відстані в точці 1 36,5 м., в точці 2 40,6 м. від осі головної колії, а також на км. 10 + 005 -10 + 040 м. з лівої сторони за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення 45 м. на відстані 40 м. від осі головної колії знаходиться земельна ділянка ОСОБА_6, площа накладення становить 0,0420 га.

Вказана земельна ділянка площею 0,1015 га. передана ОСОБА_6 у приватну власність на підставі п. 1.7. рішення ОСОБА_5 селищної ради від 25.03.2006 року №608, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі.

Зазначене рішення вважає незаконним, а разом із ним виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, що накладається на смугу відведення залізниці та таким, що підлягає скасуванню.

Просив суд визнати незаконним та скасувати п. 1.7. рішення ОСОБА_5 селищної ради від 25.03.2006 року № 608 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1015 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі ОСОБА_6, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_6 на підставі п. 1.7. рішення ОСОБА_5 селищної ради від 25.03.2006 року № 608 та витребувати від ОСОБА_6 вказаний державний акт.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року у позові Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до ОСОБА_5 селищної ради, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог відділ держземагенства у м.Львові про визнання незаконними та скасування п.1.7 рішення ОСОБА_5 селищної ради № 608 від 25.03.2006 р. та визнання недійсним державного акту на землю відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», вважає, що суд першої інстанції не повно та не всебічно з»ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відтак судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування скарги покликається на те, що право залізниці на спірну земельну ділянку підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км. + 850 м. до 11 км. + 106 м., розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, що відповідно до ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування» є містобудівною документацією та є основою при наданні у власність земель.

Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи залізниці щодо законодавства, яке діяло на момент виникнення у 1962 році права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах ОСОБА_5 селищної ради, відповідно до якого вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928 року).

Не взято до уваги судом висновки експертизи № 2767 від 27.05.2016 року про те, що ширина смуги відведення земель залізничного транспорту у м. Львів, смт. Брюховичі на вул. Під осовою, 6, що знаходиться на ділянці 9 км. + 978 м. до 10 км. + 34 м. з лівої сторони за ходом кілометрів перегону Рудно-Підбірці становить відповідно до наявної документації на смугу відведення, плану схеми земель смт. Брюховичі, технічної документації 45 м. За таких умов спірна земельна ділянка ОСОБА_6 перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізниці площею 0,0434 га., а також у смузі відведення залізниці розташовані всі об»єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_6

Суд не з»ясував законності підстав набуття ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку, зокрема не звернув увагу, що рішення № 608 від 25.03.2006 року, п. 1.7. якого затверджено технічну документацію для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та безоплатно передано у власність ОСОБА_6 спірну земельну ділянку, прийняте селищною радою на підставі ст.ст. 20, 119 ЗК України, якою передбачено набуття права на земельну ділянку за давністю користування, однак вказана норма щодо набуття права власності на набувальною давністю може застосовуватися з 01.01.2017 року.

Вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів володіння відповідачем ОСОБА_6 спірною земельною ділянкою на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що згідно даних Державного земельного кадастру відсутні відомості про реєстрацію за ДТГО «Львівська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» та іншими особами будь-яких речових прав на земельну ділянку під залізничною колією вздовж земельної ділянки площею 0,1015 га, кадастровий номер : :12:001:0007 на вул. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі, яка належить на праві власності ОСОБА_6, при цьому План смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року був лише проектом відведення земельної ділянки Львівської залізниці з урахуванням рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 03 липня 1962 року № 612, яке відмінено 27 жовтня 1962 року рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих за № 1001.

Також, суд звернув увагу, що мінімальна ширина смуги відведення для земляного полотна на перегонах (за відсутності резервів, кавальєрів, укріпних споруджень, лісових насаджень і пристроїв снігозатримання) повинна бути 19 м. від осі головної лінії, при цьому відповідно до таблиці 1 висновку експертизи № 2767 від 27.05.2016 року, у разі встановлення ширини смуги відведення в такому розмірі у місці знаходження будинковолодіння № 6 по вул. Під осовою у смт. Брюховичі, не буде жодних накладень земельної ділянки, що обслуговує залізницю і що належить відповідачу ОСОБА_6

Таким чином, суд прийшов висновку, що у разі вилучення частини спірної земельної ділянки у власника ОСОБА_6 буде порушено принцип пропорційності, який передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при цьому яким чином ПАТ «Українська залізниця» може розпорядитися такою ділянкою в інтересах самої залізниці, представником позивача не доведено.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із п. 1.7. рішення ОСОБА_5 селищної ради № 608 від 25.03.2006 року відповідачу ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1015 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на вул. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі, на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 516609 від 05.02.2007 року (т. 1, а.с. 10-12, 91).

Будинковолодіння № 6 по вул. Під осовою у смт. Брюховичі належить відповідачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.1996 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та реєстраційного посвідчення від 04.08.1997 року № 188, виданого Львівським МБТІ (т. 1 а.с. 92, 96).

При цьому, ОСОБА_7 успадкував вказане будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.1985 року (т. 2 а.с. 47).

В свою чергу, право власності ОСОБА_8 на будинковолодіння № 6 по вул. Під Осовою у смт. Брюховичі (колишня адреса вул. Б. Хмельницького, 152) визнано рішенням Народного суду Шевченківського району м. Львова від 18.10.1957 року у справі № 2-352, у якому встановлено, що вказане будинковолодіння збудоване у 1936 році (т. 1 а.с. 93).

Разом з тим, план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році (т. 1 а.с. 13-17), відповідно до якого ширина смуги відведення земель залізниці з лівої сторони від 9 км. + 978 м до 10 км. + 34 м. перегону Рудно-Підбірці становить 45 м. від осі головної колії.

Таким чином, відповідно до проектної документації ширина смуги відведення земель залізничного транспорту від 9 км. + 978 м до 10 км. + 34 м. з лівої сторони за ходом кілометрів перегону Рудно-Підбірці становить 45 м.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку обєктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд не врахував того, що право ПАТ «Українська залізниця» мати у своєму користуванні земельну ділянку в межах смуги відведення для забезпечення функціонування залізничного транспорту передбачено ч. 1, 2 ст. Закону України «Про залізничний транспорт», ч. 1 ст. 11, ч.1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», ст. 68, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Наявність чи відсутність у ПАТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом з тим, станом на 1962 рік діяла «Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР від 01 листопада 1955 року, яка з 30 січня 1963 року відповідно до «Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полос отвода» втратила чинність.

У п.п. 27, 32 «Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» від 30.01.1963р., містяться прямі вимоги щодо обов'язковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць. Аналогічні норми передбачені і в "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода" від 01 листопада 1955 року.

Згідно із ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалося державними актами на право користування землею. Форми актів встановлювалися ОСОБА_4 Міністрів СРСР. Згідно ст. 22 цього кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, заборонялося.

Земельний кодекс Української РСР 1990 року містив аналогічні вимоги. Зокрема, статтею 22 ЗК України (чинного до 01.01.2002 року) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Рішення від 03 липня 1962 року № 612, яким було відведено управлінню Львівській залізниці під розширення смуги захисних лісонасаджень напрямку Рудно-Підбірці в постійне користування 24,82 га із землекористування учгоспу «Дублянський», відмінене 27 жовтня 1962 року рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих за № 1001 «Про відведення земельних ділянок для виробничих потреб організацій області» (т. 1 а.с. 116, т.2 а.с. 42-44).

Таким чином, судом встановлено, що «План смуги відведення Рудно Підбірці» 1962 року був лише проектом відведення земельної ділянки Львівській залізниці з урахуванням рішення виконкому Львівської обласної ОСОБА_4 депутатів трудящих від 03 липня 1962 року № 612 (яким збільшено площі земель), яке було відмінене 27 жовтня 1962 року рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих за №1001.

Залізнична колія Рудно-Підбірці була побудована у 1958 році, однак плану смуги відведення на підставі якого будувалася колія на дільниці Рудно-Підбірці позивач суду не надав.

З листа відділу Держгеокадастру у м. Львові № 18-1300.37-946/109-1 від 05.07.2017р. вбачається, що земельна ділянка за площею 0,1015 га (кадастровий номер: :12:001:0007) на вул. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі станом на лютий 2007 року та лютий 2014 року відносилась до земель житлової та громадської забудови, перебувала у власності ОСОБА_6

Вказана земельна ділянка станом на лютий 2006 року на момент затвердження технічної документації та передачі у власність ОСОБА_6 відносилася до земель смт. Брюховичі не наданих у власність або користування.

Категорія земель даної земельної ділянки станом на лютий 2006 року не визначена, оскільки відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. (т.2 а.с. 124).

З наведеного слідує, що відсутні дані Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема, про право постійного користування) на земельну ділянку під залізничною колією вздовж земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_6, площею 0,1015 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Під осовою, 6 в смт. Брюховичі за ДТГО «Львівська залізниця», Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ «Українська залізниця», Регіональною філією «Львівська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» та іншими особами.

Разом з тим, проведеною по справі комплексною судовою інженерно-технічною експертизою (висновок № 2767 від 27.05.2016 року) встановлено, що мінімальна ширина смуги відведення для земляного полотна на перегонах (за відсутності резервів, кавальєрів, укріпних споруджень, лісових насаджень і пристроїв снігозатримання) повинна бути 19 метрів від осі головної лінії, згідно вимог пункту 5.2. ДСТУ-Н.Б.В.2.3.-27:2011.

Згідно із Таблицею № 1 до висновку експертизи, у разі встановлення ширини смуги відведення 19 метрів у місці знаходження будинковолодіння № 6 на вул. Під Осовою у смт. Брюховичі, не буде жодних накладень земельної ділянки, що обслуговує залізницю і що належить відповідачу ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 172).

При цьому, експерти зазначили, що з урахуванням місцевості на даному відрізку колії, ймовірною нормативною шириною смуги відведення для земного полотна повинна бути 34-54 м. від осі головної колії.

З Таблиці № 3 до висновку вбачається, що у разі встановлення смуги відведення на відстані 34 м. земельна ділянка ОСОБА_6 перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізниці на площі 0,0007 га., при цьому у смузі відведення будуть розташовані об»єкти нерухомого майна під літ. Г. та Д., що належать відповідачеві (т. 1 а.с. 174).

В свою чергу, у рішенні Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» Європейський суд вказав, що після позбавлення у 2006 році заявника права на земельну ділянку без надання відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування, на заявника був покладений непропорційний тягар у зв»язку із позбавленням права на землю та констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

В цьому контексті слід звернути увагу, що будинковолодіння № 6 по вул. Під осовою у смт. Брюховичі (колишня адреса вул. Б. Хмельницького, 152) збудоване у 1936 році, залізнична колія Рудно-Підбірці була побудована у 1958 році,а план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, відтак цей будинок підлягав знесенню з відшкодуванням вартості такого, однак таке питання вирішено не було, при цьому позивач звертаючись із позовом не довів, що вилучення частини земельної ділянки здійснюється для задоволення суспільного, публічного інтересу, з якою метою залізниці необхідна така значна ширина смуги відведення - 45 метрів, з врахуванням висновку експертизи про достатню нормативну ширину смуги відведення на досліджуваній ділянці 34 метри.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_9