Справа № 569/646/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач), діючи через представника ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить витребувати на його користь належне йому майно із незаконного володіння відповідача, а саме розташовану по АДРЕСА_1 нежилу будівлю виробничо-складської бази у складі адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 691,9 кв.м., операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками, загальною площею 32,7 кв.м., сторожового павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів, загальною площею 28,7 кв.м. та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на нежилу будівлю виробничо-складської бази по АДРЕСА_1 у складі адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 691,9 кв.м., операторську з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками, загальною площею 32,7 кв.м., сторожового павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів, загальною площею 28,7 кв.м., зареєстровану в ЄДР речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2011 року під реєстраційним номером 34811123.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 травня 2006 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ним та Дочірнім підприємством - Фірмою «Рівне-Атом» СП «МБР-Україна», він придбав належну на праві приватної власності ДП-фірмі «Рівне-Атом» незавершену будівництвом будівлю виробничо-складської бази, що по АДРЕСА_1.

Згідно договору оренди від 21 лютого 2007 року, укладеного з Рівненською міською радою, йому передано у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 7 214 кв.м. для завершення будівництва виробничо-складської бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після цього ним подано декларацію про добудову будівлі бази та фактично здійснено її.

В подальшому заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2008 року у цивільній справі №2-982/08 було визнано право власності на цю будівлю за ОСОБА_6 на підставі нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу, а рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року у цивільній справі №2-1137/11 було визнано право власності на цю ж будівлю за відповідачем взамін позикового боргу ОСОБА_6 перед відповідачем. Право власності відповідача зареєстроване в ЄДР речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2011 року під реєстраційним номером 34811123.

Однак, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2008 року у цивільній справі №2-982/08 було скасовано, відповідно, скасованою є і підстава набуття права власності ОСОБА_6 на будівлю бази та недійсною стала і правова підстава переходу права власності на будівлю бази від ОСОБА_6 до відповідача. Таким чином, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та з моменту його державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів, тобто із 12 травня 2006 року, власником будівлі бази залишається позивач, а відповідач набула це майно без належних на те правових підстав, а тому воно підлягає поверненню позивачу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів у ньому наведених та просив його задовольнити.

Представники відповідача щодо задоволення позову заперечили, оскільки договір купівлі-продажу від 12 травня 2006 року не був зареєстрований у встановленому законом порядку, відповідно даний правочин щодо придбання майна не є вчиненим (тобто є неукладеним, таким що не відбувся). Позивач не являється власником нерухомого майна, яке є предметом витребування у даній справі, оскільки правочин на його набуття не зареєстрований у встановленому законом порядку, а отже факт набуття права власності позивачем не відбувся.

Згідно заяви про зміну позовних вимог ОСОБА_4 просить суд витребувати майно з чужого незаконного володіння з використанням правового механізму захисту - віндикаційного позову, однак, таким правовим механізмом захисту права власності наділений виключно власник. Враховуючи, що ОСОБА_4 не являється власником нерухомого майна виробничо-складської бази по АДРЕСА_1, його право власності не визнано державою, позовні вимоги про витребування цього майна є безпідставними і необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач на даний час являється власником спірного нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 зареєстровано у встановленому законом порядку (визнається державою), що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 32470636 від 13 грудня 2011 року. Підставою виникнення права власності є рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року у справі № 2-1137/11. Дане рішення є чинним, отже, право власності ОСОБА_5 набуте правомірно, правомірність набуття права власності не скасовано у встановленому законом порядку, є чинним та таким, що породжує права та обов'язки для сторін.

Також, з договору купівлі-продажу від 12 травня 2006 року вбачається, що предметом купівлі було незавершене будівництво, а не нерухоме майно. До виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. В процесі експлуатації спірного майна, матір ОСОБА_5 - ОСОБА_6 й сама відповідач ОСОБА_5 з використанням власних джерел доходів та майна завершили будівництво спірного об'єкту та з незавершеного будівництвом об'єкту створили повноцінний об'єкт нерухомого майна. Натомість ОСОБА_4 не просить витребувати будівельні матеріали, а ставить питання про витребування нерухомого майна, яке уже зареєстровано у встановленому законом порядку та якого у власності він ніколи не мав.

23 червня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про застосування судом строків позовної давності, в якій вказав, що спірне нерухоме майно не перебувало у фактичному володінні позивача ще з 2008 року, і протягом всього часу, жодних дій з його сторони щодо захисту свого права власності ним здійснено не було.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 травня 2006 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між Дочірнім підприємством - фірмою «Рівне-Атом» спільного Українсько-Німецького підприємства «МБР-Україна» та ОСОБА_4, останній придбав належну на праві приватної власності продавцю незавершену будівництвом будівлю виробничо-складської бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як слідує з даного договору (п.3) згідно довідки, виданої Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 18 квітня 2006 року за №1315: готовність будівлі складає 59%; опис будівлі: «А-2» - адміністративно-виробниче приміщення (98% готовності); «Б-1» - операторська з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (97% готовності); «В-1» - сторожевий павільйон з площадкою відкритої стоянки автомобілів (98% готовності); №1 - бетонна огорожа території.

12 травня 2006 року даний правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

10 вересня 2008 року заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області визнано дійсним договір купівлі-продажу, зокрема незавершеної будівництвом виробничо-складської бази по АДРЕСА_1, укладений 27 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежиле приміщення незавершеної будівництвом виробничо-складської бази по АДРЕСА_1. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 вересня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_6 та роз'яснено дане рішення суду, зокрема, що вказані нежилі приміщення складаються з: адміністративно-виробничого приміщення (позначеного літерою «А2») загальною площею 691,9 кв. м.; операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (позначеними літерою «Б1») загальною площею 32,7 кв. м.; сторожового павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів (позначеного літерою «В1») загальною площею 28,7 кв. м.; бетонної огорожі території.

В подальшому рішенням Здолбунівського районного суду від 23 листопада 2011 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: визнано за позивачем право власності на майно, зокрема на будівлі виробничо-складської бази, розташованої за адресою АДРЕСА_1, що складаються з адміністративно-виробничого приміщення (позначене літерою "А2") загальною площею 691,9 м.кв, операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (позначена літерою "Б1") загальною площею 32,7 м.кв, сторожевого павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів (позначеного літерою "В1") загальною площею 28,7 м.кв.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №69689706 від 04 жовтня 2016 року з 13 грудня 2011 року на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року в справі №2-1137/11 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нежилу будівлю виробничо-складської бази по АДРЕСА_1, за виключенням будівлі, загальною площею 545,8 кв.м по АДРЕСА_1, яка згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, в цивільній справі №2-982/08 рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2008 року та ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 вересня 2011 року про роз'яснення рішення суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу укладеним відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 вказував, що він є власником спірного нерухомого майна, право власності на яке було набуте ним на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з моменту його державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів та просив витребувати спірне майно з незаконного володіння відповідача та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно, так як внаслідок скасування рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2008 року №2-982/08 скасованою є і підстава набуття права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно та відпала правова підстава переходу права власності на спірне нерухоме майно від ОСОБА_6 до відповідача.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 328 ЦК України (в редакції від 12 травня 2006 року), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.3 ст. 334 цього Кодексу право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.4 вказаної статті, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною 3 ст. 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Оскільки момент виникнення права власності на нерухоме майно пов'язаний з моментом державної реєстрації, то до реєстрації особа вважається власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Як встановлено судом за позивачем право власності на незавершену будівництвом будівлю виробничо-складської бази, розташованої по АДРЕСА_1, зареєстровано не було.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом наведеного правового припису право на витребування майна з чужого незаконного володіння належить саме власнику відповідного майна.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно п.21 вказаної Постанови у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

У п. 23 вище вказаної Постанови зазначено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Враховуючи, що в ході судового розгляду встановлено, що договір купівлі-продажу незавершеної будівництвом будівлі виробничо-складської бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Дочірнім підприємством - фірмою «Рівне-Атом» спільного Українсько-Німецького підприємства «МБР-Україна» та ОСОБА_4, від 12 травня 2006 року, який підлягав державній реєстрацій, не був зареєстрований, відповідно у позивача не виникло право власності на спірне нерухоме майно, відтак він не може витребувати спірне майно, а саме розташовану по АДРЕСА_1 нежилу будівлю виробничо-складської бази у складі адміністративно-виробничого приміщення загальною площею 691,9 кв.м., операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками, загальною площею 32,7 кв.м., сторожового павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів, загальною площею 28,7 кв.м., у відповідача, оскільки не є його власником.

Таким чином, позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає відхиленню, а враховуючи, що заявлена вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно є похідною від витребування майна із чужого незаконного володіння, відтак в її задоволенні слід теж відмовити.

Керуючись статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11 серпня 2017 року.

Суддя О.О. Першко