Справа № 755/9900/17
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року у справі № 466/14,-

встановив:

ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду міста Києва 23.06.2017 року подав заяви про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року у справі № 466/14.

Вимоги заяви мотивує тим, що до травня 2017 року йому взагалі не було відомо про винесене третейським судом рішення від 04.04.2014 року.

Відсутність такої інформації пов'язане із обставинами які від нього не залежали, а саме тривале стаціонарне лікування, не направлення рішення третейським судом на адресу його проживання, неповідомлення представниками ПАТ «Укрсоцбанк» про розгляд справи третейським судом та ухваленням ним рішення.

Зазначає, що в матеріалах третейської справи відсутні будь які докази про отримання ним рішення третейського суду від 04.04.2014 року за адресою його зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_3 також реєстр поштових відправлень містить інформацію про направлення листа на адресу АДРЕСА_1 та на адресу АДРЕСА_2, яка зазначена у позові, як фактична адреса проживання, проте до вказаної адреси він ніколи не мав і не має відношення та ніколи не повідомляв її банку.

06 травня 2017 року ним від Київського ВДВС Харківського МУЮ він отримав копію постанови від 04.05.2017 року про опис та арешт майна в рамках виконавчого провадження № 47671699.

Після отримання постанови про опис та арешт майна було з'ясовано, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа виданого ще 17.07.2014 року на примусове виконання рішення третейського суду від 04.04.2014 року, а 19.06.2017 року через свого уповноваженого представника ознайомився з матеріалами третейської справи та отримав копію рішення третейського суду.

У зв'язку із цим визначений ст. 389-1 ЦПК України тримісячний строк на його оскарження був пропущений з поважних причин.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року, яке прийняте третейським суддею Ярошовцем В.М., з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 199 873,18 грн. та 2 398,73 грн. третейського збору.

Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом.

В судове засідання заявник та представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заявником суду подано заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що вимоги заяви підтримує та просить задовольнити.

Про причини неявки представника позивача у третейській справі суд повідомлено не було.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка сторін у третейській справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, приходить до наступного висновку.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить поновити строк на звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року, посилаючись на те, що про ухвалення рішення третейським судом його повідомлено не було, про наявність рішення дізнався 06.05.2017 року коли отримав з виконавчої служби копію постанови про опис та арешт майна від 04.05.2017 року по Виконавчому провадженню № 47671699, а спірне рішення третейського суду отримав лише 19.06.2017 року після ознайомлення з матеріалами третейської справи.

Суд приймає до уваги дані пояснення, оскільки вони підтверджуються копією заяви ОСОБА_1 від 06.05.2016 року про видачу рішення третейського суду, яка містить відмітку про отримання представником ОСОБА_1 копії рішення третейського суду 19.06.2017 року (а.с. 30).

У спростування вказаних обставин позивачем у третейській справі будь яких доказів суду не надано.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у складі третейського судді Ярошовця В.М. 04 квітня 2014 р. у справі № 466/14 ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 199 873,18 грн. та третейський збір у розмірі 2 398,73 грн. (а.с. 5-7).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів страви убачається, що рішення третейського суду ухвалене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 851/10/27-11/7-197 від 23.11.2007 року (надалі по тексту - кредитний договір).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 851/10/27-11/7-197 від 23.11.2007 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту для оплати придбаного автомобіля «Шкода Октавія», отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2 Кредитного договору № 851/10/27-11/7-197 від 23.11.2007 року.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року по справі № 466/14 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 04 квітня 2014 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також Верховним Судом України висловлена правова позиція 04.11.2015 року при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин заява про скасування рішення третейського суду знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави у розмірі 320 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року у справі № 466/14.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.04.2014 року у справі № 466/14 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 квітня 2014 року по справі № 466/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя