Справа№592/4244/16-ц
Провадження №2/592/69/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючої судді - Хитрова Б.В., за участю секретаря - Чайка Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_1 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумської міської ради в якій просять визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території АДРЕСА_1 та визнати за позивачами ОСОБА_7 та ОСОБА_1 право власності в рівних долях на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх заявлених вимог вказали, що вони являється спадкоємцями за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_8 на все належне її майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,1294га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належала матері на підставі Державного акту на право власності на землю, відповідно до якого її частина становила 1/6. Згодом мати придбала належну її братові ОСОБА_9 частку в даній земельній ділянці (1/2), про що свідчить розписка ОСОБА_9 та його дружини - ОСОБА_3 В розписці ОСОБА_9 помилково вказана площа земельної ділянки - 4 сотих гектара, так як фактично ним тоді стільки ж і використовувалось. Під час передачі коштів сторони домовились, що проведуть юридичне оформлення продажу земельної ділянки пізніше, оскільки це потребувало додаткових матеріальних затрат, в подальшому ОСОБА_9 помер і дана обставина унеможливила завершення оформлення договору купівлі-прожажу земельної ділянки. Його дружина спадщину у вигляді частини земельної ділянки не оформила. Донька померлого ОСОБА_2 отримавши рішення суду про визнання ОСОБА_3 недієздатною та право на опікунство заперечує право позивачів на дану земельну ділянку. Позивачі вказують, що умови договору виконані сторонами повністю, ніхто із сторін раніше даного договору не заперечував, а тому вважає, що даний договір може бути визнаний дійсним. Однак набути право власності на земельну ділянку в порядку спадкування через нотаріальну контору вони не можуть, внаслідок чого змушені звернутись до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 06.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в частині позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території м. Суми по АДРЕСА_1, залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, суду пояснили, що на час укладення угоди сторони вважали, що отримання грошей продавцем та оформлення розпискою факту передачі покупцем продавцю грошей за спірну земельну ділянку буде достатнім для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Представник відповідач ОСОБА_2 - ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважала, що вся спірна ділянка була приватизована в 2005 році з порушеннями і справедливо було б кожному з співвласників надати у власність однакові частині спірної ділянки.

Представник відповідача Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позовну заяву в якому просили суд відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення з СМР судового збору, в решті вимог покладались на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_5 помер 03.06.2005 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть. (а.с.52)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на спірну земельну ділянку Серії ЯА НОМЕР_3, що розташована за адресою: м. Суми, вул. АДРЕСА_1, площею 0,1294 га., кадастровий номер НОМЕР_1 вбачається, що співвласниками зазначеної земельної ділянки є: ОСОБА_9 (частка в праві власності ?), ОСОБА_12 (частка в праві власності 1/6), ОСОБА_4 (частка в праві власності 1/6), ОСОБА_5 (частка в праві власності 1/6). (а.с.21)

Відповідно до довідки Другої Сумської державної нотаріальної контори від 22.03.2016р., згідно матеріалів спадкової справи №603/2013 єдиними спадкоємцями за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_12 на все належне її майно є її доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_7.(а.с.15)

30.05.2011р. помер ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.49).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його донька ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3.

У відповідності до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.11.2014р. №591/6184/14-ц ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано недієздатною та призначено їй опікуна - ОСОБА_2. (а.с.50,51)

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року вбачається, що ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.(а.с.85)

Відповідно до довідки приватного нотаріуса ОСОБА_14 від 12.02.2017 року №9/02-14, ОСОБА_2 одна відноситься до кола спадкоємців за законом першої черги, які прийняли та оформили спадщину після ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.115,116).

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що їх мати ОСОБА_12 за життя уклала договір з ОСОБА_15 та ОСОБА_3 та придбала у останніх по 4 сотки землі під огород за ціною 1600 грн. На підтвердження даного правочину надає розписку та посилається на неї як на підставу набуття права власності на зазначену земельну ділянку. Вважає, що вказана розписка була складена 13.10.2009 року ( а.с. 16, 30 на звороті).

Судом досліджено розписку і суд критично ставиться до її змісту та як до доказу на підставі якого було набуто право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Строна позивача просила визнати договір дійсним з підстав визначених ст. 220 ЦК України

Згідно п.13 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не с укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а тож чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладені норми, єдиною підставою набуття права власності на земельну ділянку є письмовий правочин, що обов'язково підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В усіх інших випадках правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки є нікчемним та не створює прав та обов'язків.

Таким чином, суд не має жодної правової підстави для визнання розписки договором купівлі продажу, через нікчемність даного, так званого, правочину.

Надана позивачами так звана «розписка» є нікчемним правочином. Також, позивачі не можуть посилатися на ч.2 ст.220 ЦК України та стверджувати про нібито ухилення сторони від вчинення правочину, оскільки це прямо передбачено пленумом.

Суд констатує, що ОСОБА_3 не була юридичним власником спірної частини земельної ділянки і не могла буди стороною договору купівлі продажу частини земельної ділянки. Сторона позивача не надала суду ніяких доказів стосовно того, що договір дійсно підписаний подружжям ОСОБА_3, пояснення ОСОБА_4, що вона була свідком підписання вказаної угоди та передачі грошових коштів суд не вважає доказом укладання договору купівлі-продажу в силу приписів абзацу другого ч.1 ст 218 ЦК України, оскільки представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував укладання договору.

Отже, судом встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки на час укладення спірного договору підлягали посвідченню у нотаріальному порядку. Окрім цього, даний договір не був посвідчений нотаріально, оскільки сторони не звертались до нотаріуса для посвідчення договору, тобто ніяких дій щодо його нотаріального посвідчення сторони не вчиняли. Позивачем також не надано суду доказів існування тексту договору, з якого можна дійти висновку про істотні умови договору та про досягнення сторонами під час укладення договору згоди по всіх істотних умовах договору, та дійти висновку про дійсне волевиявлення сторін договору, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ч.1ст.220,ч.1,3,4 ст.203,ч.4 ст.656,657 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумської міської ради про визнати дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території АДРЕСА_1 та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться на території АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення викладено 24 квітня 2017 року.

Суддя Б.В. Хитров