АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої Верховної ради з прав людини, Держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій Уповноваженого Верховної ради, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/18242/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7582/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої Верховної ради з прав людини, Держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій Уповноваженого Верховної Ради у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заяву обгрунтовував тим, що вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Разом з тим, підставою для перегляду рішення суду заявник зазначає постанову Верховного Суду України від 11.03.2013 року у справі № 6-48цс13, отриману із інтернет-сайту 28 лютого 2017 року, котрою встановлено, що при розгляді судами тотожних обставин щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників органу державної влади встановлено різні факти. Вказаною постановою Верховного Суду України встановлено право особи на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями чи бездіяльністю державних виконавців і до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме ст. 56 Конституції України та ст. 23, 1167, 1173 ЦК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами - відмовлено .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, прийняти нове рішення, яким стягнути з Держави Україна, Уповноваженої Верховної Ради з прав людини на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті незаконних дій Уповноваженої Верховної Ради з прав людини, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає про те, що судом не повно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, судом не було встановлено чи було відомо ОСОБА_2 на час розгляду справи Печерським районним суд м. Києва про існування постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-48цс13; чи мали б наслідком прийняття іншого судового рішенні Печерським районним судом м. Києва, обставини встановлені в Постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року; чи спростовують факти, які були покладені в основу рішення Печерського районного суду м. Києва обставини, встановлені в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, чи породжують процесуальні наслідки, чи впливають на законність і обґрунтованість ухваленого рішення без врахування висновків Верховного Суду України.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлений ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені. Не можуть вважатись нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Уповноваженої Верховної ради з прав людини, Держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій Уповноваженого Верховної Ради відмовлено.(а.с. 65-66).

Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року залишене без змін. (а.с. 92-95,121-122)

Нововиявленою обставиною, яка є підставою для скасування заочного рішення ОСОБА_2 вважає те, що про існування постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13, йому стало відомо після отримання її із інтернет - сайту 28 лютого 2017 року, якою встановлено право особи на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями чи бездіяльністю державних виконавців і до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме ст. 56 Конституції України та ст. 23, 1167, 1173 ЦК України

Разом з тим, як вбачається зі змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року, судом першої інстанції при розгляді справи було застосовано положення ст. 56 Конституції України та ст. 23, 1167,1176 ЦК України, на які вказує ОСОБА_2 як на підставу для перегляду вказаного рішення суду з урахуванням положень постанови Верховного Суду України від 11.03.2013 року у справі № 6-48цс13.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїй постанові № 4 від 30.03.2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснив, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі (п. З Постанови).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було з'ясовано чи було відомо ОСОБА_2 про існування Постанови Верховного суду України від 11 вересня 2017 року по справі №6-48цс13 відхиляються колегією суддів, як безпідставні, оскільки вказана постанова Верховного Суду України містилась в Єдиному державному реєстрі судових рішень станом на час ухвалення судом рішення.

Як свідчать матеріали справи судом першої інстанції було досліджено всі наявні в справі докази, їм було надано належну оцінку при ухваленні рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявником не наведені обставини, які б могли кваліфікуватися як нововиявлені в розумінні положень ЦПК України як підстави для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року, оскільки обставини, зазначені заявником, не є в розумінні чинного законодавства України нововиявленими.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: