АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4697/17 Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
Справа № 643/415/17 Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Котелевець А.В.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що у грудні 2009 року між нею та ОСОБА_5 було розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачем, відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає, останній раз бачив дитину 29.04.2012 року. Разом з цим, приймає активну участь у вихованні двох своїх дітей від іншого шлюбу. У зв'язку з чим вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від заробітної плати щомісячно.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від заробітної плати щомісячно, починаючи з 16.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., а також стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, позивач просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

ОСОБА_3 вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги висновок психолога, який у своєму висновку визначає психоемоційний стан дочки, також вказує на те, що висновок Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради суперечить інтересам дитини.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючи на викладені в ній доводи.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про дату та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про причини неявки та про відношення до апеляційної скарги не повідомили.

Зважуючи на приписи ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю вказаних осіб.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині стягнення аліментів рішення суду не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачем не надано суду доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо малолітньої дочки, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками. ОСОБА_5 не виконував батьківські обов'язки щодо дочки у зв'язку з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі. Рішення про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав прийнято в інтересах дитини ОСОБА_7

Такого висновку суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, належної правої оцінки зібраним у справі доказів.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 164 Сімейного кодексу України, інтересів неповнолітньої (на момент ухвалення рішення судом) дитини, доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, ця вимога є передчасною і обставини, на які посилаються позивачі, не дають підстав для застосування до відповідача такого крайнього та виключного заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. оскільки суд повно та всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права, застосувавши ті норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 16 вересня 2009 року було розірвано. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 23.12.2009 року позивачу присвоєно прізвище «ОСОБА_3».

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 12.05.2006 року, ОСОБА_5 є батьком, а ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_7

Відповідно до довідки КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» дільниця № 34 від 30.12.2016 року № 784 дитина мешкає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, Управління служб у справах дітей, діючи в інтересах дитини, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

При цьому, при розгляді питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, висновок психолога від 15.05.2017, зроблений ФОП ОСОБА_10, не було взято до уваги з підстав того, що він був зроблений без згоди та присутності батька дитини.

Відповідно до листа КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 23.01.2017 року № 42, малолітня ОСОБА_7 знаходиться під наглядом поліклініки з серпня 2006 року. За час спостереження супроводжувала дитину та піклувалась про стан здоров'я її мати - ОСОБА_3

Згідно інформації Харківської гімназії № 144 Харківської міської ради Харківської області від 17.01.2017 року № 15 навчанням дитини цікавиться лише позивач по справі, відповідач участі не приймає.

Відповідно листа КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області» від 19.01.2017 року № 01-16/15, позивач приводить дочку на зайняття та вирішує всі питання, пов'язані з навчанням дитини.

Висновок психолога від 15.05.2017 року, який проведено ФОП ОСОБА_10 та складеного за результатами консультацій з метою обстеження актуального психологічного стану дитини ОСОБА_7 та діагностики дитячо-батьківських відносин, не є належним доказом в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України. Консультація проведена без згоди та присутності її батька, до висновку не додані документи в підтвердження наявності відповідних знань в цій області ФОП ОСОБА_10

Судом також встановлено, що відповідача було засуджено вироком суду за ч.2 ст. 110 КК України до двох років позбавлення волі, у зв'язку з чим, відповідач не виконував батьківські обов'язки щодо дочки, оскільки відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В силу ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у тому числі, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки на підставах, передбачених ч.1 ст. 164 СК України лише у випадках їх винної поведінки, а саме: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов*язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15, 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Суд вірно виходив із того, що матеріали справи не містять доказів такої винної поведінки відповідача, яка б свідчила про те, що він не має до дитини батьківських почуттів, не бажав та не бажає проявляти до неї батьківську турботу та любов, піклуватися про дочку, її фізичний і духовний розвиток, навчання, забезпечувати її необхідним харчуванням, надавати матеріальну допомогу, створювати умови для отримання нею освіти.

Суд зазначив на відсутність доказів того, що відповідач злісно ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, окрім того, його було засуджено вироком суду до позбавлення волі і він відбував покарання, з моменту його звільнення пройшов нетривалий час, він звільнився в лютому 2017 року, а позивач звернулася з позовом до суду в січні 2017 року, що не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав як це передбачено ст.164 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина психологічно не сприймає відповідача як батька не є переконливими.

Суд вірно врахував обставини справи, бажання батька брати участь у вихованні дочки, відсутність винної поведінки відповідача у нехтуванні обов'язками по вихованню доньки, врахував інтереси дитини, вірно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише зводяться до переоцінки доказів по справі, тому підстави для скасування або зміни по суті правильного рішення суду першої інстанції відсутні.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року алишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: А.В. Котелевець

О.А. Кружиліна