АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/897/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1388/17Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Маладики Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Полтавської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що він є племінником померлої 17.03.1991 року ОСОБА_4, та визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Хорол, вул.Сінна,9, Полтавська область та складається з: житлового будинку літ «А-1», загальною площею-40,5 кв.м., житловою 25,2 кв.м., сараю літ «Б» убиральні літ «В».

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він є племінником ОСОБА_4, померлої 17.03.1991 року, але відсутні будь-які документи на підтвердження даного факту, разом з тим він фактично прийняв спадщину після померлої, оскільки понад 25 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Хорол, вул.Сінна, 9 Полтавська область, який належав померлій.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2016 року позов задоволений: встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_3 та померлою 17.03.1991 року ОСОБА_4, як племінника та тітки. Визнано за ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на нерухоме майно за адресою: Полтавська область, місто Хорол, вул. Сінна, 9, а саме: житловий будинок літ.»А-1» загальною площею 40,5 кв.м., житловою 25,2 кв.м., сараю літ. «Б», убиральні літ «В», огорожі №1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд ухвалив рішення без дослідження суттєвих обставин. Так, зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_5В., батько ОСОБА_2 і рідний брат позивача ОСОБА_6, у встановленому порядку згідно заповіту ОСОБА_4 прийняв спадщину після її смерті 17 березня 1991 року, а ОСОБА_2, яка на час смерті свого батька 07 травня 2007 року була неповнолітньою прийняла спадщину, у тому числі і спірний будинок, отже є його власником.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4 була власником будинку, розташованого за адресою: м.Хорол, Полтавська область, вул.Сінна 9, що складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 40,5 кв.м., житловою 25,2 кв.м., сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», огорожі №1( а.с.14-17).

Згідно копії актового запису про смерть, ОСОБА_4 померла від гіпертонічної хвороби ІІ ступені 17 березня 1991 року (а.с.42).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина розташована за адресою: м.Хорол, Полтавська область, вул.Сінна 9, що складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 40,5 кв.м., житловою 25,2 кв.м., сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», огорожі №1.

За життя 06.04.1989 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Хорольської нотаріальної контори ОСОБА_7, яким заповіла на випадок її смерті належний їй житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в м.Хоролі по вул. Сінній 9, та грошовий вклад з належними процентами по рахунку № 9774 в відділенні Ощадбанку № 3108 м.Хорола своєму племіннику ОСОБА_8 (а.с.71).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_5 і за станом на час його смерті 07 травня 2007 року була неповнолітньою 18 років їй виповнилося 14 жовтня 2007 року.

Згідно записів у домовій книзі ОСОБА_5 з 10 жовтня 1988 року був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_9, мати ОСОБА_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 жовтня 1997 року.

Як вбачається з наданої довідки про склад сімї, виданої виконкомом Хорольської міської ради Хорольського району Полтавської області за № 3708 від 18.11.2011 року, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_10 Сергієвичем, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.70).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 з 23.05.2008 року має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.58).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, визначених ст..344 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно частин 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Оскільки ОСОБА_4 померла у 1991 році, то правовідносини щодо спадщини, яка відкрилася після її смерті, регулюються ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України від 1963 року для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Наявними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт, згідно якого належний їй будинок №9 по вул.. Сінній у м.Хоролі заповіла ОСОБА_5, батькові ОСОБА_2, який з 1988 року по день смерті (07 травня 2007 року) постійно проживав у цьому будинку. У розумінні п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року проживання у будинку, користування ним, його утримання є тими діями, що свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ в управління і користування спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_5 у 1991 році прийняв спадщину у виді спірного будинку згідно заповіту та проживав у ньому до дня своєї смерті.

Позивач ОСОБА_6 не надав суду апеляційної інстанції доказів, які б спростовували зазначений висновок, отже його твердження про відкрите і добросовісне володіння чужим майном у період з 1991 року по 07 травня 2007 року не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України неповнолітня особа, вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадку відмови від прийняття спадщини за згодою батьків (ч.3 ст.1273 цього Кодексу), незалежно від її місця проживання.

За станом на 07 травня 2007 року ОСОБА_2 була неповнолітньою і від спадщини не відмовлялася, отже спадщина після смерті батька, у тому числі у виді спірного будинку, належить їй з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради від 18 листопада 2011 року (а.с.70) ОСОБА_2 за станом на час видачі довідки фактично проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із малолітнім сином.

Наведений доказ з урахуванням усних пояснень ОСОБА_2 спростовує твердження ОСОБА_6 про відкрите і добросовісне володіння чужим майном, починаючи з травня 2007 року.

Підсумовуючи встановлені факти, колегія суддів робить висновок про недоведеність обставин, з якими закон повязує можливість ухвалення судом рішення про визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані доводи та посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції у частині заявлених вимог про встановлення факту родинних відносин.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у частині вирішення спору про визнання за ОСОБА_6 права власності на спірний будинок за набувальною давністю підлягає скасуванню.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2016 року у частині позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю на будинок №9 по вул.. Сінній у м.Хоролі скасувати, ухвалити нове рішення.

ОСОБА_11 відмовити за недоведеністю у задоволенні вимоги про визнання за ним права власності за набувальною давністю на на будинок №9 по вул.. Сінній у м.Хоролі.

В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : О.А.Лобов

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_12

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов