Суддя Бабенко Ю. П.
Провадження № 2/644/920/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Онюшкіної О.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів від продажу автомобіля,-

УСТАНОВИВ:

Позивач та її представник просять суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти в сумі 24 000 грн. в звязку з продажем ОСОБА_2 автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ6341/2/2548 від 02.04.2016 року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивач з 04.06.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач ОСОБА_2 придбали вказаний автомобіль. З лютого 2016 року позивачка та відповідач ОСОБА_2 припинили спільне проживання та шлюбні відносини, а 21.07.2016 року рішенням суду їх шлюб було розірвано, рішенням суду було встановлено факт окремого проживання сторін з лютого 2016 року. 02.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 за письмовою згодою позивача здійснив продаж вказаного автомобіля відповідачу ОСОБА_4 за 48 000 грн. Враховуючи викладене, позивач заявляє про стягнення ? частини грошових коштів, які належать їй за відчуження спільного сумісного сімейного майна. Представник позивача зазначає, що просить суд стягнути з відповідачів кошти солідарно у звязку з тим, що не має відомостей про оплату.

Позивач в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та за участю її представника. Крім того позивач надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ними був придбаний автомобіль «FIAT DOBLO». Після розлучення з ОСОБА_2 він повідомив, що для продажу вказаного автомобіля потрібна згода позивача. Позивач прибула до сервісного центру та надала свою письмову згоду на продаж автомобіля, покупцем у договорі купівлі-продажу був зазначений батько колишнього чоловіка ОСОБА_5 Будь-яких грошових коштів відповідачі з приводу проданого автомобіля позивачу не передавали (а.с. 73).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що дійсно вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, цей автомобіль було придбано в 2013 році під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою. Шлюбні відносини з позивачем припинили 04.02.2016 року, а у липні 2016 року розлучилися. 02.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 продав автомобіль «FIAT DOBLO» своєму батьку ОСОБА_4 за 48000 грн., договір оформили у сервісному центрі, власником авто зараз є батько відповідача ОСОБА_4 Зазначає, що з позивачем у них відносини не склалися та вони вирішили розділити автомобіль. Дружина надавала згоду на продаж, по документах вартість автомобіля складає 48 000 грн. Відповідач ОСОБА_4 передав 48 000 грн. Після переоформлення автомобіля позивач ОСОБА_2, його батько ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_3 сіли до автомобіля і він передав позивачу 2 250 доларів за половину автомобіля. Відповідачі хотіли, щоб позивач написала розписку про отримання коштів, однак вона не захотіла. Чотири людини в автомобілі бачили факт передачі коштів позивачу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову також заперечував та пояснив, що гроші за проданий автомобіль «FIAT DOBLO» вони у машині передали позивачу, а саме ОСОБА_2 передав особисто позивачу 2250 доларів.

Судом встановлено, що 04.06.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 160050 (а.с.28).

Під час шлюбу, а саме 21.09.2013 року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується копією технічного паспорту САТ 293822 (а.с.67), а також документами, наданими із сервісного центру (а.с.58-60).

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21.07.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішенням суду встановлено, що з лютого 2016 року сторони мешкають окремо (а.с.30).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/2548 від 01.04.2016 року, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, ціна транспортного засобу складає 48 000 гривень (а.с.62). На зворотному боці договору мається запис ОСОБА_3 про відсутність у неї заперечень проти продажу вказаного автомобіля, запис датовано 02.04.2016 року. Крім того відповідач ОСОБА_4 02.04.2016 року звертався до начальника Регіонального сервісного центру №6341 з заявою про проведення перереєстрації автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 на нового власника за договором купівлі-продажу (а.с.59) та з заявою № 34756 від 02.04.2016 року про здійснення перевірки за електронними обліками Державтоінспекції (а.с.60).

В подальшому 14.11.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ із запитом надати відомості щодо відчуження вказаного автомобіля. На зазначений запит Регіональний сервісний центр надав відповідь, що транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, 02.04.2016 року перереєстровано на імя ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/2548 від 02.04.2016 року (а.с.29).

Таким чином, купівля-продаж вказаного автомобіля відбулася 02.04.2016 року, а не 01.04.2016 року, як зазначено в договорі. Ці обставини не оспорюють і сторони.

20.12.2016 року позивач звернулася до відповідачів з вимогою про сплату грошових коштів від продажу автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 24 000 грн. та надання відомостей про розрахунок за продаж вказаного автомобіля (а.с.32-35).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 15.06.2017 року був допитаний у якості свідка та дав свідчення аналогічні його поясненням як відповідача. Крім того зазначив, що в автомобілі він передав гроші тестю (батьку позивача), а тесть передав гроші позивачу. Передали 2 250 доларів, розписку писати позивач відмовилась.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 15.06.2017 року також був допитаний у якості свідка та пояснив, що в його присутності вся сума, тобто 2250 доларів, була передана позивачу його сином. Розписки позивач не писала. Зазначив, що він передав позивачу гроші через сина, а син передав позивачу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61Сімейного Кодексу України встановлено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, що відчужений відповідачем ОСОБА_2 транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, набутий позивачем та відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності подружжя, то грошові кошти від відчуження вказаного транспортного засобу, яке відбулося зі згоди позивача, також є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, позивачу та відповідачу ОСОБА_2 належать рівні частки грошових коштів, отриманих від відчуження вказаного транспортного засобу.

Приймаючи до уваги, що відповідачі по справі не надали суду належні і допустимі докази того, що отримані за вказаним вище договором купівлі продажу автомобіля кошти в сумі 48000 грн. були використані в інтересах сімї, враховуючи, що на час продажу автомобіля позивач і відповідач ОСОБА_2 мешкали окремо і припинили шлюбно-сімейні відносини, що підтверджується поясненнями сторін по справі, суд прийшов до висновку про те, що отримані від продажу автомобіля кошти в сумі 48000 грн. не були використані в інтересах сімї.

З урахуванням того, що кошти - 48000 грн. не були використані в інтересах сімї, відповідач ОСОБА_2 зобовязаний компенсувати позивачці ? частину вказаних коштів, так як їх частки в спільній сумісній власності подружжя є рівними.

Посилання відповідачів на те, що половину коштів від продажу вказаного автомобіля було передано позивачу в той же день в автомобілі, не підтверджується належними і допустимими доказами. Відповідачі не надали суду письмової розписки або інший письмовий документ про отримання позивачем коштів. Надані у суді свідчення відповідачів, які були допитані у якості свідків, суд не може взяти до уваги оскільки відповідачі по справі є особами зацікавленими у вирішенні справи. Крім того, відповідачі давали суперечливі свідчення щодо обставин передачі коштів від продажу автомобіля позивачу. Суд враховує і те, що відповідно до абз. 2 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 не може доводитись свідченнями свідків виконання зобовязань, що виникли з правочину, крім випадків, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту правочину у відповідності до норм Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги, що факт передачі позивачці половини коштів від продажу вказаного автомобіля не підтверджено доказами, на підставі вимог ст.60, ч.3 ст.61, ч.4 ст.65, ст.70 СК України підлягають задоволенні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 24 000 грн., що складає половину коштів від продажу автомобіля.

Позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_4, як і вимоги про солідарне стягнення задоволенню не підлягають, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним, транспортний засіб перереєстровано на нового власника, який передав кошти за придбаний автомобіль. Не має підстав вважати, що ОСОБА_2 не отримав від покупця ОСОБА_4 вказані у договорі кошти. На факт відсутності сплати по договору купівлі-продажу не вказують і відповідачі. Крім того, позивач ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 не знаходилися між собою в договірних відносинах, а тому у відповідача ОСОБА_4 відсутні зобовязання перед позивачем ОСОБА_3, які б виникали із закону або договору.

В відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суд також стягує судовий збір по справі в розмірі 551 грн. 20 коп., так як цивільний позов щодо даного відповідача суд задовольняє.

Всього з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суд стягує 24 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 215 ЦПК України, ст.ст. 218,509,510,545, 628, 638, 639 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 65, 68, 70, 71 Сімейного Кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 24 551 грн. 20 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 24000 грн., - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: