Справа № 720/731/17-ц
Провадження № 2/720/500/17
04 серпня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Мелещук К.О.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
- про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,
Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи повторно не з'явився та не повідомив суд про причину своєї не явки.
У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесеним по справі заочного рішення.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням наведеного суд вважає, що факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2, у власність грошових коштів за договором позики не потребує доведення, зокрема і не потребує повторного доведення факт прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем ОСОБА_3 за договором позики.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно зі статті 610-611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи, що своїми свідомо - умисними протиправними діями відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе за договором позики обовязки своєчасного повернення грошових коштів починаючи з 23.06.2014 року по 19.07.2017 року включно, цим самим порушив права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 як кредитора.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а у частині 1 цієї статті сказано, що - «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання». У частині 2 цієї статті зазначено, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Саме лише прийняття судового рішення по цивільній справі про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Враховуючи, що на день звернення до суду та під час розгляду справи в суді відповідачем не виконано грошове зобовязання перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та три процента річних є правомірним та підлягають задоволенню.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума відсотків = сума боргу х 3% : на 356 х прострочення днів, а отже сума трьох процентів річних починаючи з 23.06.2014 року по 19.07.2017 року в загальній сумі становить 3227 грн. 63 коп..
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З квитанції від 11.05.2017 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 509, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 640 грн..
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

ОСОБА_3 має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.