Справа № 729/613/16-ц Провадження № 22-ц/795/1943/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Кузюра В.О. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.
при секретарі:Халимон Т.Ю., Покладі Д.В.
за участю:представника відповідача - Недолуги Д.С., представника позивача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Агропрогрес" на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до приватного підприємства "Агропрогрес" про визнання правочинів - договорів оренди землі недійсними,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено. Судом визнано недійсним договір оренди землі від 26.05.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2938 га, кадастровий номер НОМЕР_6, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис № . Судом визнано недійсним договір оренди землі від 26.05.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2566 га, кадастровий номер НОМЕР_4, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 3. Судом визнано недійсним договір оренди землі від 26.05.2008 року,укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9677 га, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що в державному реєстрі земель вчинено запис № . Судом визнано недійсним договір оренди землі від 26.05.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2569 га, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що в державному реєстрі земель вчинено запис № . Судом стягнуто з приватного підприємства ''Агропрогрес'' на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування понесених судових витрат 9 596 грн. 68 коп.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17.08.2017 року залишено без задоволення заяву приватного підприємства ''Агропрогрес'' про перегляд заочного рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до приватного підприємства "Агропрогрес" про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними (а.с.227-228, том 1).

В апеляційній скарзі приватне підприємство "Агропрогрес" просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, при цьому його судом ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи. Приватне підприємство "Агропрогрес" вважає, що позивач знав про наявність оспорюваних ним договорів оренди з моменту їх укладення, при цьому позивачем 01.01.2013 року були підписані додаткові угоди до кожного із спірних договорів оренди. За даних обставин, приватне підприємство ''Агропрогрес'', з посиланням на статті 257,267 ЦК України стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності, який сплинув 02.01.2016 року, а позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції 08.06.2016 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, які надсилались на адресу суду 14.06.2017 року і 04.08.2017 року. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 16.11.2016 року у цивільній справі №6-2469цс16, приватне підприємство ''Агропрогрес'' вказує, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано при вирішенні даного спору по суті взяв до уваги лише висновок судової почеркознавчої експертизи, не надавши відповідної оцінки іншим доказам по справі, при цьому висновок удової почеркознавчої експертизи є лише одним із доказів у справі, і він не має пріоритету перед іншими доказами цивільної справи. На думку приватного підприємства "Агропрогрес", матеріалами справи підтверджені ті обставини, що позивач вчиняв дії, спрямовані на погодження та схвалення оспорюваних ним договорів оренди земельних ділянок. У доводах апеляційної скарги приватне підприємство ''Агропрогрес'' також стверджує, що суд першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача понесених ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, належним чином не перевірив обґрунтованості їх визначення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, - залишенню без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_8 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №407720 від 20.12.2005 року та відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №407721 від 20.12.2005 року (а.с.10,11,том 1), є власником земельних ділянок площею: 4,2938 га, 0,2566 га, 3,9677 га, 0,2569 га, цільовим призначенням яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Судом в ході судового розгляду даної справи також встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між сторонами даного спору укладені договори оренди землі, а саме: договір оренди землі від 26.05.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2938 га, кадастровий номер НОМЕР_6, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 4 (а.с.58-60, том 1); договір оренди землі від 26.05.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2566 га, кадастровий номер НОМЕР_6, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 3 (а.с.54-56, том 1); договір оренди землі від 26.05.2008 року,укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9677 га, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що в державному реєстрі земель вчинено запис № 0 (а.с. 50-52, том1); договір оренди землі від 26.05.2006 року, укладений між ОСОБА_8 та приватним підприємством "Агропрогрес" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2569 га, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований 24.03.2009 року у Бобровицькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що в державному реєстрі земель вчинено запис № (а.с.62-64, том 1).

Як вбачається із вказаних договорів оренди землі, зокрема, п.8 вказаних договорів, який регламентує строк дії договору, вони укладені строком на 10 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою.

Виходячи із приписів ч.4 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Закон України '' Про оренду землі '' регулює правовідносини, пов'язані із орендою землі. Відповідно до статті 13 Закону України ''Про оренду землі'', договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до роз'яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 ''Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

За даних обставин, недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оспорювані позивачем договори оренди землі були зареєстровані у встановленому законом порядку, вони є укладеними з моменту їх державної реєстрації, і набули чинності, тому дані договори оренди землі за рішенням суду можуть бути визнані недійсними.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, висловленою судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-99цс13 у постанові від 18.09.2013 року.

Відповідно до положень ч.1 статті 215 ЦК України, яка регламентує недійсність правочину, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається із вимог заявленого позову, звертаючись до суду із позовною заявою про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними, ОСОБА_8 посилався на ті обставини, що він не укладав та не підписував оспорювані ним договори оренди землі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами, згідно правил ч.2 статті 207 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вільне волевиявлення учасника правочину, регламентоване статтею 203 ЦК України, є важливими чинником, без якого неможливо укладення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року у справі № 6-127цс13, обов'язковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, необхідно зробити висновок, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Як вбачається із висновку судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.05.2017 року №3039/3040/16-24 (а.с.153-160,том 1), підписи від імені ОСОБА_8 у графі ''Орендодавець'' у оспорюваних позивачем договорах оренди землі та у актах приймання- передачі земельних ділянок до даних договорів оренди землі, виконані рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підписи від імені ОСОБА_8 у графі ''Орендодавець'' у оспорюваних позивачем договорах оренди землі та у актах приймання-передачі земельних ділянок до даних договорів оренди землі, виконані не ОСОБА_8, а іншою особою.

За даних обставин, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_8 оспорювані ним договори оренди землі не підписував, і таким чином, не виявив свою згоду на укладання відповідних правочинів із відповідними умовами. Приймаючи до уваги наведене, є обґрунтованим по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що вимоги заявленого позову підлягають задоволенню, оскільки спірні договори оренди землі є недійсними на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, та не відмовив у задоволенні вимог заявленого позову з підстав спливу позовної давності, відповідно до ч.4 статті 267 ЦК України. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.1 статті 261 ЦК України, яка регламентує початок перебігу позовної давності, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, що про порушення свого права ОСОБА_8 дізнався, отримавши відповідь відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі №02-10/171 від 05.04.2016 року на свій запит від 30.03.2016 року стосовно оспорюваних ним договорів оренди землі (додаткових угод до них) та копії зазначених договорів оренди землі (а.с.15, том 1). При цьому до суду першої інстанції із позовом про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними ОСОБА_8 звернувся 09.06.2016 року (а.с.2-5,том1). Висновок суду першої інстанції, підтверджений матеріалами справи та її фактичними обставинами, відносно того, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16.11.2016 року у справі за №6-2469цс16, відповідно до якої порівняльний аналіз термінів ''довідався'' та ''міг довідатися'', що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У доводах апеляційної скарги приватне підприємство ''Агропрогрес'' стверджує, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявленого позову, безпідставно прийняв до уваги лише висновок судової почеркознавчої експертизи, не взявши до уваги, що даний висновок є лише одним із доказів у справі, і він не має пріоритету перед іншими доказами у справі. Апеляційний суд вважає, що вказані твердження апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, висновки якого не суперечать приписам статті 212 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів. А саме, відповідно до положень ч.2, ч.3, ч.4 статті 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; відобразивши результати оцінки доказів у рішенні, з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_8 вчиняв дії, спрямовані на погодження та схвалення правочинів, оскільки отримував орендну плату, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, з наступних підстав. На думку апеляційного суду, фактичне використання відповідачем земельних ділянок позивача не виключає правомірного отримання власником земельних ділянок відповідної плати за користування землею, і не впливає на обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції, та при цьому не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що права позивача відповідачем порушені не були, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, виходячи із правового аналізу приписів статей: 319, 321 ЦК України, які регламентують здійснення права власності та непорушність права власності. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1,ч.2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У доводах позовної заяви ОСОБА_8 стверджував, що він має на меті самостійно використовувати належні йому земельні ділянки на власний розсуд, проте, позбавлений можливості вчинити вказані дії з причини наявності оспорюваних ним договорів оренди землі, яких він не підписував. Вказані обставини обґрунтовано розцінені судом першої інстанції, як порушення відповідачем прав позивача на законне розпорядження своєю власністю.

Як вбачається із оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, на підставі приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судом першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто 9 596 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат: судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду у розмірі 2 204 грн. 80 коп. (а.с.1, том 1), витрати позивача на оплату судової почеркознавчої експертизи у розмірі 1 762 грн. (а.с.13, том 2), витрати позивача на оплату правової допомоги у розмірі 5 629 грн. 88 коп. (а.с.172, том 1).

В доводах апеляційної скарги приватне підприємство ''Агропрогрес'' не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на оплату правової допомоги у повному обсязі від тієї суми, яка сплачена позивачем згідно квитанції №19 від 14.06.2017 року (а.с.172, том 1), а саме, 5 629 грн. 88 коп. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 14.06.2017 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи містять в собі: договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським бюро від 31.03.2016 року (а.с.28-32, том 1), додаткову угоду від 03.01.2017 року до вказаного договору про надання правової допомоги (а.с.169, том 1), акт наданих послуг адвокатським бюро ''Юридичний центр Рустама Сааді'' від 14.06.2017 року (а.с.170, том 1), рахунок №13/06-17 від 14.06.2017 року (а.с.171, том 1), розрахунок вартості наданих послуг-правової допомоги від 14.06.2017 року, відповідно до якого сума до оплати за послуги із правової допомоги становить 5 629 грн. 88 коп. (а.с.173, том 1).

Дослідивши вказаний розрахунок, апеляційний суд приходить до висновку, що визначена у ньому вартість наданих позивачу послуг з правової допомоги узгоджується із фактично наданими позивачу послугами з правової допомоги та із приписами Закону України ''Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах'', який встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Агропрогрес" відхилити.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: