У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 28 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно з яким він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 192 000 грн строком до 01 січня 2013 року.

Відповідач у встановлений строк гроші не повернув.

Сума заборгованості з урахуванням сукупного індексу інфляції з 02 січня 2013 року по березень 2016 року склала 158 400 грн.

Кількість днів прострочення виконання зобов'язання - 1 197 днів. 3% річних від простроченої суми: 192 000*3*1197/365/100 = 18 889,64 грн.

Також, вважав за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за конкретний період у межах загального строку позовної давності у три роки, починаючи із моменту звернення до суду.

За період із 20 квітня 2013 року по 20 квітня 2016 року розмір процентів за користування коштами склав 96 331,42 грн.

Просив поновити строк звернення до суду з позовом та стягнути з відповідача 465 621,06 грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року, позов задоволено. Визнано причину пропуску строку позовної давності поважною та поновлено строк позовної давності. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 192 000 грн, збільшення грошового зобов'язання через інфляційні процеси у розмірі 158 400 грн, 3 % річних за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 18 889,64 грн, проценти за надання грошових коштів у позику як винагорода позикодавця у розмірі 96 331,42 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_5 отримав у борг грошові кошти у розмірі 192 000 грн строком до 01 січня 2013 року. Договір посвідчений державним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим № 2-3445 (а. с. 8).

10 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про направлення претензійного листа, в якому просив передати ОСОБА_5 його вимогу негайно повернути грошові кошти у розмірі 192 000 грн (а. с. 9).

10 грудня 2015 року нотаріусом на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» направлено відповідачу відповідний лист за реєстровим № 2-3029, який ним отримано 12 грудня 2015 року (а. с. 9, 10).

28 січня 2016 року відповідач звернувся до Куп'янської державної нотаріальної контори з заявою, в якій він зазначив, що виконав зобов'язання перед позивачем за договором позики від 28 грудня 2011 року, але позичальник не визнає виконання ним боргу та не повернув йому оригінал договору позики.

Постановою від 18 квітня 2016 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні виконавчого напису на договорі позики грошових коштів, оскільки правовідносини не є безспірними. (а. с. 13).

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу боргу за договором позики відповідач не надав, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Відносно до ст. ст. 256, 257, 267 ч. 3−5 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Сторонами визначено строк повернення позики до 01 січня 2013 року. Строк позовної давності сплинув 01 січня 2016 року.

До суду позивач звернувся у квітні 2016 року.

Згідно з п. 7 договору позики сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов'язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Позивач звернувся до нотаріальної контори для направлення претензійного листа 10 грудня 2015 року, тобто у межах строку позовної давності. У цей же день нотаріусом направлено відповідачу лист, який він отримав 12 грудня 2015 року. У вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено 18 квітня 2016 року.

За таких обставин, суди обґрунтовано вважали, що строк позовної давності пропущено позивачем з поважних причин.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.