Справа № 739/533/17
Провадження № 2/739/232/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

відповідачки ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 січня 2011 року у розмірі 41 286 грн. 20 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 3 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Станом на 28 лютого 2017 року відповідачка свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 41 286 грн. 20 коп., з яких: 2 719 грн. 92 коп. заборгованість за тілом кредиту, 32 624 грн. 08 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 500 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 942 грн. 20 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання.

Відповідачкою на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги вона визнає частково, не заперечує розміру заборгованості за тілом кредиту, що становить 2 719 грн. 92 коп., при цьому розмір нарахованих процентів вважає необґрунтованим оскільки позивач в порушення вимог законодавства в односторонньому порядку підвищував процентну ставку за договором, хоча вона має становити 30% річних, як це й було визначено умовами укладеного сторонами договору. Одночасне нарахування пені та штрафу вважає незаконним і таким, що протирічить вимогам законодавства та є покладення на особу подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення. Розмір нарахованої пені також вважає необґрунтованим посилаючись на те, що він не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Крім того в запереченнях міститься клопотання позивачки про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення процентів та пені.

У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Водночас ним надано письмові пояснення щодо нарахованих за кредитним договором процентів, пені та комісії з яких вбачається, що до квітня 2014 року діяли єдині умови нарахування процентів як на поточну, так і на прострочену заборгованість, розмір яких визначався виходячи з суми заборгованості, процентної ставки та кількості днів протягом яких існувала заборгованість. З квітня 2014 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно яких у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються в подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Також у поясненнях зазначено, що в розрахунку у колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені і згідно наказу №СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн., згідно наказу №СП-2013-5776448 від 19 вересня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль. Крім того представник позивача вказує, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобовязання не є накладення на особу подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення, а зміна позивачем процентної ставки передбачена договором і не протирічить вимогам законодавства.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав, вказаних у запереченнях, проти розміру заборгованості за тілом кредиту не заперечували, при цьому розмір нарахованих процентів та пені вважали необґрунтованим, одночасне накладення штрафу та пені за порушення грошового зобовязання на їхню думку є покладенням подвійної відповідальності за одне й те ж порушення. Відповідачка зазначила, що жодної домовленості між нею та позивачем щодо підвищення розміру процентів за договором не було, про таке підвищення вона нічого не знала і вважає його безпідставним. Крім того представник відповідача заявив про необхідність застосування строків позовної давності до вимог про стягнення процентів та пені і вказав, що ставка пені за договором згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 06 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом подання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 300 грн., який у подальшому був збільшений до 3 200 грн., зі сплатою 30 процентів на рік за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості (а.с. 3-31, 65).

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої відповідачкою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачці було видано картку 06 січня 2011 року.

Подавши відповідну анкету-заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Тарифами складають укладений між нею та позивачем кредитний договір.

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахункку вбачається, що після укладення договору відповідачка користувалася кредитними коштами, отриманими нею за договором, що визнано нею у судовому засіданні (а.с. 119-124).

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.

Згідно з пунктом 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачкою 06 січня 2011 року, вбачається, що відповідачка свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений нею 11 липня 2014 року на суму 200 грн., в результаті чого станом на 28 лютого 2017 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 41 286 грн. 20 коп., з яких: 2 719 грн. 92 коп. заборгованість за тілом кредиту, 32 624 грн. 08 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 500 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 942 грн. 20 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 4-5).

Відповідачкою та її представником розмір заборгованості за тілом кредиту 2 719 грн. 92 коп. визнається та не оспорюється, відповідно суд погоджується та вважає обґрунтованою вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з відповідачки у вказаному вище розмірі.

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів до 31 серпня 2014 року процентна ставка за договором становила 30% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

При цьому згідно письмових пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з квітня 2014 року нарахування процентів на прострочені зобовязання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості на підставі наказу №СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, тобто підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість також було здійснено позивачем в односторонньому порядку.

Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 1.1.3.2.3 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.

З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19 грудня 2012 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Також суд зазначає, що частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачкою, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.

Також договір не містять умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.

З викладеного вище висновується, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачкою, та здійснювати нарахування процентів у такому розмірі, відповідно їх нарахування за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору і діяла до їх підвищення в односторонньому порядку позивачем, а саме у розмірі 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року.

Відповідачка згідно розрахунку відповідачка станом на 31 березня 2014 року мала заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 719 грн. 92 коп. за тілом кредиту та 291 грн. 19 коп. за процентами, у подальшому за період з 01 квітня 2014 року до 28 лютого 2017 року їй було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 32 332 грн. 89 коп. (32 624 грн. 08 коп. 291 грн. 19 коп.).

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31 березня 2014 року у сумі 291 грн. 19 коп., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01 квітня 2014 року до 28 лютого 2017 року, беручи до уваги положення пункту 2.1.1.12.6 Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 2 411 грн. 66 коп. (2 719 грн. 92 коп. х 30% х 1 064 днів /360 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 2 702 грн. 85 коп. (291 грн. 19 коп. + 2 411 грн. 66 коп.) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

З приводу заяви представника відповідачки про необхідність застосування строків позовної давності, зокрема до вимог про стягнення процентів за договором суд враховує, що згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас останній платіж на погашення заборгованості згідно розрахунку позивача відповідачкою був здійснений 11 липня 2014 року.

Частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Оскільки відповідачка здійснюючи 11 липня 2014 року сплату коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором тим самим фактично вчинила дії, які свідчать про визнання нею своїх зобовязань за договором, суд приходить до висновку про те, що внаслідок цього відбулося переривання строку позовної давності за договором і відповідно на день звернення позивача з позовом до суду визначений законодавством строк позовної давності не скінчився, тому підстави для відмови в задоволенні позову з цих підстав відсутні.

Стосовно стягнення з відповідачки на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що визначено пунктом 2.1.1.7.6 Умов, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідачки вказаних штрафних санкцій.

Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу 1 912 грн. 20 коп., зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 5 422 грн. 77 коп. (2 719 грн. 92 коп. + 2 702 грн. 85 коп.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у пункті 2.1.1.7.6 Умов правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у розмірі 771 грн. 14 коп. (500 грн. 00 коп. + (5 422 грн. 77 коп. х 5%).

З приводу вказаної у розрахунку пені, нарахованої у розмірі 3 500 грн. 00 коп., у звязку з несплатою відповідачкою щомісячних платежів, суд зазначає, що за порушення строків погашення заборгованості відповідачці нараховано передбачений договором штраф, який разом з пенею є різновидом неустойки. Відповідно одночасне стягнення з відповідачки за одне й те ж саме порушення умов договору як штрафу, так і пені, тобто окремих видів неустойки, яка є одним з видів забезпечення виконання зобовязаньЮ буде покладенням на особу подвійної юридичної відповідальності, що протирічить положенням статті 61 Конституції України. Відповідно вимогу про стягнення пені у розмірі 3 500 грн. 00 коп. суд вважає необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 28 липня 2012 року, становить 6 291 грн. 91 коп. (2 719 грн. 92 коп. + 2 702 грн. 85 коп. + 771 грн. 14 коп.).

Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 240 грн. 04 коп. (6 291 грн. 91 коп. х 1 600 грн. 00 коп. / 41 286 грн. 20 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (адреса реєстрації: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором від 06 січня 2011 року у розмірі 6 291 (шість тисяч двісті девяносто одна) гривня 91 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 240 (двісті сорок) гривень 04 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко