ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4971/13-ц
Провадження № 2/210/77/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"08" червня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря Семко Н.А.,

за участі сторін не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за уточненим позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № KRXRRX06560707 від 21.02.2007 року сума якої складає 31102,69 грн. та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № KRXRRX06560707, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2231,03 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 14.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 31102,69 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити. Також зазначав, що судом неодноразово у справі призначалась почеркознавча експертиза, однак тричі експертна установа надсилала повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки відповідач ОСОБА_3 навмисно спотворює почерк, що унеможливлює проведення експертного дослідження.

Відповідач у судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Після призначення останньої експертизи та відновлення провадження у справі рухом справи не цікавився. При цьому, відповідач повідомлявся про призначення справи як судовими повістками, так і за допомогою смс-повідомлень, про що надав відповідну згоду.

Враховуючи що судом було вжито усіх належних заходів для забезпечення принципу диспозитивності та змагальності, у тому числі й вжито заходів забезпечення доказів - призначення почеркознавчих експертиз, витребування доказів, тобто сторонам створені усі умови для доведення своїх позицій у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого відкладання розгляду справи.

Крім того, під час судового розгляду відповідач неодноразово висловлювався про свою незгоду з позовом, зазначав, що кредит у банку не отримував, підпис на договорі не ставив. Однак, відповідач не скористався правом пред"явлення зустрічного позову про визнання договору недійсним, та крім не визнання існування кредитної заборгованості, інших пояснень до суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Суд, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог, вважає за необхідне частково задовольнити позов з урахуванням наступного.

Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним . Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступник Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк") та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № KRXRRX06560707, відповідно до якого позивач надав відповідачу строковий кредит у розмірі 2231,03 грн. На строк з 21.02.2007 року по 20.08.2008 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 53,54 грн., та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 371,84 грн. (а.с.4). Відповідно до п. 1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же період (а.с.13).

На бланку заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг на видачу картки є запис "базова процентна ставка за кредитом -1 %" на місяць, що складає 12 % на рік (а.с.4 зворот).

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При оформленні кредитної картки Відповідач був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про оформлення картки (а.с.4 зворот). В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Згідно з правилами користування платіжною карткою, а саме п. 2.4.3 «Порядок розрахунків» за користування Кредитом Банк нараховує проценти, в розмірі встановленому тарифами (а.с. 11). Умовами діючого між сторонами у справі, а саме п.п. 2.4.2.2.9., 2.4.5.1., 2.4.3.6, 2.4.5.2., 2.4.5.3. Умов та правил встановлено, що при непогашенні кредиту у строки, вказані в заяві, заборгованість в частині у строк непогашеної суми кредиту рахується простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, у тому числі заборгованість за кожен день прострочки но не менше ніж 1 грн. у випадку невиконання зобов'язань за користування кредитом, сплачується Банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежним чином сплачених відсотків за користування кредитом (а.с. 11).

Згідно п. 2.4.5.5. Умов та правил при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 90 днів, боржник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн., та 5% від суми заборгованості (а.с. 11 зворот).

Відповідач за користування кредитними коштами мав сплачувати проценти з розрахунку 1,0% на місяць, що складає 12 відсотків на рік. З наданого розрахунку вбачається, що заборгованість за процентами становить 8170,75 грн. (а.с. 3 зворот).

В судовому засіданні встановлено, що у порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 14.03.2017 року утворилася заборгованість: за кредитом - 1933,12 грн., за процентами - 8170,75 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 696,02 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), а також 1457,27 грн. (процентна складова), разом 31102,69 грн.

Щодо посилання відповідача про те, що ним не підписувався кредитний договір з ПАТ КБ "ПриватБанк" суд зауважує, що належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідач не надав.

Судом з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності вжито заходів щодо тверджень відповідача про непідписання кредитного договору, зобов"язання за яким є предметом розгляду справи.

Так, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2014 року задоволено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та звільнення ОСОБА_3 від витрат на її проведення, проведення судової почеркознавчої експертизи доручено Сектору № 10 Відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Дніпропетровській області (м. Кривий Ріг, вул. Карла Маркса, 71). Одночасно з призначенням експертизи від позивача витребувано оригінали заяви ОСОБА_3 та додатки до неї - копія паспорту та р.н.о.к.п.п., яка містить зразки почерку паспорту, та витребувано з установ "Ощадбанку" оригінали квитанцій, заяв та чеків із оригіналами підписів відповідача (а.с. 67-69).

Згідно повідомлення про неможливість проведення експертизи від 11 серпня 2014 року за № 58/04-267 ухвалу не виконано у зв"язку з недостатністю зразків почерку та підпису ОСОБА_3 для проведення експертизи (а.с. 81).

З метою забезпечення проведення експертизи ухвалою суду витребувано оригінали пенсійної справи, в яких містяться письмові заяви та підписи відповідача у справі (а.с. 109).

З копії пенсійної справи на ОСОБА_3 вбачається, що вона містить той же примірник паспорту на ім"я "Радченко Валентин Павлович", що й наданий ПАТ "КБ "ПриватБанк" у якості додатку до позову (а.с. 15, 127, 128, 141, 159)

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року провадження у справі зупинено та у справі знову призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.206-208).

До суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки попереднє досліджених матеріалів показало, що вирішити питання по суті неможливо, оскільки наявні сумніви в достовірності наданого матеріалу для дослідження, та необхідністі надання додаткових зразків для порівняння (а.с. 210-211).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2016 року направлено справу № 210/4971/13-ц, пр. № 2/210/36/16 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на підставі ухвали від 22 квітня 2016 року для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2017 року відновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи до суду від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 22 березня 2017 року, вх. № 4683 надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у даній цивільній справі. Зазначено, що вивчення наданих зразків підписів ОСОБА_3 показало, що їх можна поділити на наступні групи:

вільні зразки підписів, розташовані в заяві до управління Пенсійного фонду від 11.03.2002, в заяві від 16.12.2002,

зразок підпису, розташований в заяві без дати,

зразки підписів, розташовані в заяві від 28.02.2006, в заяві від 13.06.06, в заяві від 20.06.2006, в трьох пам'ятках від 24.01.2007, 03.2010, 02.2011,

а також експериментальні зразки підписів, виконані на 4-х аркушах паперу.

Попереднім дослідженням даних груп зразків підписів встановлено, що вони відрізняються між собою за комплексом загальних та окремих ознак, що викликає сумнів в тому, що вони виконані однією особою.

Вивчення рукописних текстів, наданих в якості порівняльного матеріалу, показало, що вільні зразки почерку, виконані в заяві до управління Пенсійного фонду від 11.03.2002, в заяві від 16.12.2002, в заяві без дати, в заяві від 28.02.2006, в заяві від 13.06.06, в заяві від 20.06.2006, а також в трьох пам'ятках від 24.01.2007, 03.2010, 02.2011, суттєво відрізняються між собою за комплексом загальних та окремих ознак, що викликає сумнів в тому, що вони виконані однією особою.

При вивченні експериментальних зразків почерку ОСОБА_3, встановлено, що зразки, виконані скорописним почерком на 12 аркушах паперу, та зразки друкованого почерку, виконані на 6-ти аркушах паперу, теж суттєво відрізняються між собою за будовою почерку, ступенем виробленості та координацією рухів.

Таким чином, після ретельного вивчення та дослідження наданого порівняльного матеріалу в експерта виник сумнів в достовірності зразків почерку та підписів ОСОБА_3, оскільки встановлено, що дані зразки підписів та почерку ОСОБА_3 суттєво відрізняються один від одного, що може свідчити як про значну варіаційність його почерку та підписів, наявність якихось незвичних умов виконання даних зразків чи навмисну зміну ОСОБА_3 свого почерку та підпису, так і про виконання даних підписів та записів різними особами.

Встановити, які з наданих підписів та почерку є достовірними та беззаперечно належать ОСОБА_3 по наданим матеріалам неможливо.

Враховуючи ту обставину, що судом неодноразово вживались заходи щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, у ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 141-146 ЦПК України відбирались зразки почерку для проведення експертизи, а також витребувались докази - письмові матеріали, які місять вільні зразки почерку ОСОБА_3, однак за повідомленням експерта неможливо провести експертизу, т.я. експерт не виключає можливості навмисного спотворення ОСОБА_3 свого почерку.

Статтею 146 ЦПК України передбачені наслідки у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки судом було вжито усіх заходів щодо проведення експертизи та забезпечення прав відповідача у доведені своїх заперечень з урахуванням принципу диспозитивності, але оскільки ОСОБА_3 не надав до суду та до експертної установи достовірні зразки почерку, а надані в суді зразки викликають сумніви в їх достовірності, у зв"язку із спотворенням почерку, про що вказує експерт, що свідчить про ухилення стороною відповідача від участі в експертизи, суд прийшов до висновку про необхідність завершення судового розгляду за наявними матеріалами справи, що буде відповідати положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині захисту порушених прав позивачів цивільно-правового характеру протягом розумного строку, тривалість якого в цій справі обумовлена поведінкою сторін, зокрема відповідача, та тривалістю зупинення провадження у зв'язку з неможливістю проведення експертизи за відсутності достовірних зразків почерку.

Суд, на підставі викладеного, враховуючи правову природу зобов'язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1933,12 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредиту - 8170,75 грн., а також 696,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Щодо стягнення неустойки (пені та штрафу), такі вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише частково пеню, та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу.

Крім того, суд зазначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Встановлений законом розмір неустойки може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуваннямположень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значноперевищує розмір збитків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

При цьому, встановивши, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов"язання за кредитним договором, та майже дорівнюють загальному розміру заборгованості з відсотками, а також те, що стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі, в тому числі і пені, будуть порушені права Відповідача, необхідно застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 8000,00 гривень.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а з Відповідача слід стягнути: 1933,12 грн. - заборгованість за кредитом, 8170,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 696,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 8000,00 грн., що становить 18799,89грн.

Згідно з довідкою до Акта огляду МСЕК № 038571 від 10.02.2011 року ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності з дитинства (а.с.29). Тому судовий збір слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-214, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (р/р 3111, МФО 305299, ), заборгованість за Кредитним договором № KRXRRX06560707 від 21.02.2007 року у сумі 18799,89 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять гривень 89 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір, сплачений Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" у розмірі 243,60грн. - компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 12 червня 2017 року.

Суддя: О. В. Чайкіна