АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03 квітня 2008 року в розмірі 65381,05 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22 березня 2015 року становило 1516225 грн.78 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 63-08-И/33-С, відповідно до умов якого банк надав останньому грошові кошти в розмірі 80 000 дол. США, зі сплатою за користування кредитними ресурсами процентів у розмірі 8 % річних, строком до 31 березня 2028 року.

16 лютого 2009 року між вказаними сторонами було підписано додаткову угоду №1, згідно п.1 якої змінено відсоткову ставку за кредитом до 14 % річних.

03 квітня 2008 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №63-08-П/33-С, згідно якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору.

Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, разом з тим ОСОБА_2 порушив строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у останнього станом на 22 березня 2015 року перед позивачем утворилася заборгованість, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03 квітня 2008 року в розмірі 61674,35 дол. США, що згідноофіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2015 року становить еквівалент у розмірі 1411509 грн. 45 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03 квітня 2008 року по пені в розмірі 40000 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Відповідно до справи, на дане рішення представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, яку рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року частково задоволено, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в частині визначення гривневого еквіваленту згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2015 року змінено, зменшено розмір з 1411509 грн. 45 коп. до 1409875 грн. 64 коп., в іншій частині заочне рішення залишено без змін (а.с.113 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та постановити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши представника банку, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 03 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 63-08-И/33-С (а.с.6-10 т.1).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси, в сумі 80000 дол. США, з оплатою по процентній ставці 8 % річних.

Встановлено, що 16 лютого 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, згідно п.1 якої змінено відсоткову ставку за кредитом до 14 % річних.

При цьому, вказана додаткова угода містить заяву ОСОБА_1 про повну її згоду з умовами додаткової угоди №1 (а.с.15 т.1).

Згідно заяви на видачу готівки №1 від 03 квітня 2008 року, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу ОСОБА_2 кредитних коштів (а.с.19 т.1).

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором.

Як убачається з розрахунку загальної суми заборгованості по кредитному договору № 63-08-И/33-С від 03 квітня 2008 року, станом на 22 березня 2015 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 65381,05 дол. США, що за курсом НБУ стад на 22 березня 2015 року становить 1 516 225 грн. 78 коп., з яких: 56 664,98 дол. CШA - строкова заборгованість по кредиту; 1 959, 87 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 286,61 дол. США- нараховані відсотки; 2 762,89 дол. США - нараховані відсотки на прострочену заборгованість; 85 960 грн. 59 коп. - пеня за невчасне погашення кредиту (а.с.20-28 т.1).

Встановлено, що в забезпечення вищезгаданого кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанс Кредит») та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 63-08-П/33-С від 03 квітня 2008 року, яким поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 63-08-И/33-С від 03 квітня 2008 (а.с.16-18 т.1).

Згідно п. 2.1. договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 2.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з неналежного виконання умов кредитного договору та наявності забезпечення виконання кредитних зобов'язань у вигляді поруки, у зв'язку з чим прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по кредитному договору в солідарному порядку.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит в розмірі 80 000 дол. США, разом з тим відповідач ОСОБА_2 порушив строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 22 березня 2015 року перед позивачем утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріалами справи доведено, що позивач свої зобов'язання виконав, проте боржник умови договору не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої позивач й звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Твердження апеляційної скарги про збільшення суми зобов'язань без згоди ОСОБА_1 є необґрунтованими та суперечать встановленим фактам, оскільки в прикінцевих положеннях додаткової угоди №1 до кредитного договору від 16 лютого 2009 року відповідачка особисто своїм підписом підтвердила ознайомлення з її умовами, що стосується збільшення суми кредитних зобов'язань та повної згоди з збільшенням відсоткової ставки до 14 % (а.с.15 т.1).

Пунктом 2.1, 2.2 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник, у т. ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п. 2.5. договору поруки, виконання зобов'язань поручителем за договором поруки є безумовним.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що останні платежі по тілу кредиту було зроблено 18 серпня 2014 року, в сумі 268,04 дол. США, по відсотках 18 серпня 2014 року, в сумі 406,64 дол. США, а строк дії кредитного договору встановлено 31 березня 2028 року (п. 3.2. кредитного договору). (а.с.20 т.1).

Окрім цього, згідно п. 5.1 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими твердження апеляційної скарги про припинення строку дії поруки.

Разом з тим, рішення районного суду підлягає зміні, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 533 ЦК України, Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Районний суд обґрунтовано визнав доведеним наявність правових підстав до стягнення заборгованості за договором, у сумі 61674,35 дол. США, проте припустився помилки в частині визначення гривневого еквіваленту.

Так, згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2015 року, тобто дату ухвалення рішення, один долар США еквівалентний 22,86 грн., у зв'язку з чим сума заборгованості у гривневому еквіваленті становить 1 409 875 грн. 64 коп. (61674,35 * 22,86= 1 409 875, 64), а не 1 411 509 грн. 45 коп., як неправильно встановив суд.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині визначення гривневого еквіваленту згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2015 року слід змінити шляхом зменшення розміру з 1 411 509 грн. 45 коп. до 1 409 875 грн. 64 коп.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в частині визначення гривневого еквіваленту згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 жовтня 2015 року змінити, зменшити розмір з 1 411 509 грн. 45 коп. до 1 409 875 грн. 64 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскарженo в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/16622/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8998/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Буніна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.