Справа № 591/3710/17
Провадження № 2/591/2097/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

17.07.2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2011 року він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. 28.07.2011 року за заявою позивача в квартирі була зареєстрована його рідна сестра - відповідач ОСОБА_5 23.07.2016 року за заявою відповідача в квартирі був зареєстрований неповнолітній син відповідача ОСОБА_6 24.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання доступу до квартири його представників для фіксування стану квартири, передачі ключів та оригіналів документів на квартиру. 10.02.2017 року представники відповідача здійснили вихід до квартири однак в квартиру не потрапили. Представники позивача звернулись до поліції із заявою про самоуправство, проведена перевірка, якою встановлено, що відповідачі тривалий час у квартирі не проживають. Позивач вказує, що відповідачі не проживають у квартирі з лютого 2017 року. 12.05.2017 року відповідач надіслала позивачу оригінали документів на квартиру та комплект ключів від вхідних дверей та під'їзду. Позивач вказує, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідач не зареєструвала нове місце фактичного проживання себе та свого сина. Позивач вказує, що у власності чоловіка відповідачки є об'єкт незавершеного будівництва. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів в його квартирі позбавляє позивача права розпорядження цим майном, порушує його право власності. Позщивач зазначає, що єдиним способом усунення перешкод у розпорядженні майном є зняття відповідачів з реєстрації, а тому просить визнати відповідачів такими що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В суді представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, подала письмові заперечення проти позову, суть яких зводиться до того, що відсутній предмет спору. Відповідач вказала, що позивач жодного разу не звертався до неї з вимогою про зміну реєстрації місця проживання. Фактично відповідач та її син не проживають в квартирі позивача з 1 травня 2017 року, а 10 жовтня 2017 року вони також змінили реєстрацію місця проживання, що підтверджують письмовими доказами (а.с.69, 70, 71).

Третя особа ОСОБА_3, який є батьком неповнолітнього ОСОБА_6 та чоловіком відповідачки ОСОБА_5, в судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що відсутній предмет позову. ОСОБА_3 також зазначив, що позивачем вказано обставини, які не відповідають дійсності, а саме: позивач ніколи не звертався до відповідача з вимогою про зміну місця реєстрації, і про наявність такої вимоги відповідач і третя особа дізнались лише тоді, коли ОСОБА_3 був залучений до участі у справі в якості третьої особи і отримав копію позову з додатками. ОСОБА_3 пояснив, що його дружина та син не проживають у квартирі позивача з 01 травня 2017 року, ніколи не претендували на квартиру позивача і виконали всі його вимоги про повернення ключів, надіслання оригіналів документів на квартиру. Вимогу про зняття з реєстрації позивач не ставив. Про таку вимогу відповідач дізналась вперше, коли вони отримали копію позову з додатками, які надійшли на адресу третьої особи ОСОБА_3 Після цього відповідач знялась з реєстрації 10.10.2017 року. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, так як відсутній предмет спору, і відповідач не претендувала на користування жилим приміщенням, у травні 2017 року виїхала, будь-яких перешкод позивачу у здійсненні його права власності на квартиру не чинила. Третя особа ОСОБА_3 також пояснив, що позивач не спілкується зі своєю сім'єю та з сестрою безпосередньо, а лише листуванням.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Сумської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вважає позов необґрунтованим, оскільки відсутній предмет спору, відповідачі не проживають у квартирі, повернули ключі, надіслали оригінали документів, знялись з реєстрації, жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинили і не чинять, всі його вимоги які він пред'являв до відповідача, виконувались нею зразу і добровільно.

Вислухавши представника позивача, третю особу, представника служби у справах дітей, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2011 року (а.с.10,11).

З довідки ТОВ «СПОЖ» від грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.07.2011 року за заявою позивача ОСОБА_4 (а.с.14).

З даної довідки ТОВ «СПОЖ» також вбачається, що з 23.07.2016 року в квартирі був зареєстрований неповнолітній син відповідачки - ОСОБА_6, 2016 року народження (а.с.14).

Вказані факти підтверджується також довідкою ТОВ «СПОЖ» від 15.05.2017 року, та довідками про реєстрацію місця проживання особи виданими ЦНАП Сумської міської ради (а.с. 16, 21, 22).

Судом встановлено, що 24.01.2017 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з письмовою вимогою: 1) надати доступ до квартири його представникам для фіксування стану квартири та створити умови доступу до квартири о 13-00 годині 10.02.2017 року; 2) передати представникам ключі від вхідних дверей та від під'їзду; 3) передати представникам оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та оригінал технічного паспорту. (а.с.89).

Дана вимога направлена відповідачу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 рекомендованим листом з описом вкладення (а.с.88).

Суд звертає увагу на те, що у вказаній письмовій вимозі позивач не ставить вимогу до відповідача знятися з реєстрації у належній йому квартирі.

На дану вимогу відповідач ОСОБА_5 06.02.2017 року надіслала ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_2 лист, яким повідомила, що вона не заперечує його право власності на квартиру, використовує житлове приміщення виключно за призначенням, не порушує правила спільного проживання, технічний стан квартири є добрим, комунальні послуги сплачує в повному обсязі та без затримок, дублікати ключів надасть (а.с.90-91).

Також судом встановлено, що документи на квартиру ОСОБА_5 направила ОСОБА_4 до м. Київ 11.05.2017 року за допомогою Нової пошти (а.с.15).

З матеріалів справи також вбачається, що 10.02.2017 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про складення на ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 186 КУпАП «Самоуправство», обґрунтовуючи заяву тим, що ОСОБА_5 не допустила їх до квартири позивача, не передала ключі і документи (а.с.12).

Висновком Сумського відділу поліції від 19.02.2017 року була завершена перевірка заяви від 10.02.2017 року, матеріали перевірки спрямовані до Сумського ВП для обліку та зберігання. У висновку вказано, що в ході розгляду матеріалів здійснювались виходи за вказаною адресою: АДРЕСА_1, але двері ніхто не відчинив. В бесіді з сусідами ті повідомили, що не бачили ОСОБА_5 тривалий час (а.с.13).

Доказами, наданими до суду відповідачем, підтверджено, що відповідач ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 з 10 жовтня 2017 року (а.с.67, 68).

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є рідними братом та сестрою, і відповідач була зареєстрована в квартирі, належній позивачу, за його згодою та його заявою (а.с. 16, 14).

Дані обставини сторонами визнаються.

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 була зареєстрована та користувалась квартирою позивача як член сім'ї власника.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Ні позивач, ні відповідач не надали суду жодних доказів щодо існування домовленості (угоди) між ними щодо порядку та строків користування квартирою.

Водночас, у суду відсутні підстави визнавати відповідача та її сина такими що втратили право користування квартирою на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки позивач не довів в суді належними та допустимим доказами ту обставину, що відповідачі не проживають у квартирі більше одного року без поважних причин.

Крім того, розглядаючи справу, суд дійшов висновку, що позивач не довів і ту обставину, що відповідачем чинились і чиняться перешкоди позивачу як власнику квартири у здійсненні його права власності.

Так, вбачається, що всі вимоги позивача як власника квартири, які він заявляв до відповідача - були виконані відповідачем, зокрема, передано ключі від вхідних дверей та від під'їзду; надіслано документи на квартиру; а в травні 2017 року вона виїхала з квартири.

Лише в позовній заяві позивач вказав, що реєстрація відповідача заважає йому розпоряджатися власністю, однак доказів того, що він звертався з такою вимогою до відповідача раніше - позивач не надав.

Суд приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_5 з того приводу, що як тільки вона дізналась про вимогу позивача знятися з реєстрації - вона її добровільно виконала, але це стало можливо лише за тих обставин, що вона дізналась про цю вимогу від свого чоловіка ОСОБА_3, який вже пізніше в ході розгляду справи був залучений до участі у справі в якості третьої особи і отримав копію позову з додатками.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість свої вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено у п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова