Справа № 473/2316/17
РІШЕННЯ

іменем України

"01" серпня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Южная логистическая компания» про зміну формулювання причини та дати звільнення.

В С Т А Н О В И В:

19.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ТОВ «Южная логистическая компания» про зміну формулювання причини та дати звільнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона з 02.06.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді торгового агента, 21.04.2017 року направила заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, з 20.04.2017 року по 09.05.2017 року перебувала на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, 23.06.2017 року при отриманні трудової книжки дізналась про звільнення наказом від 22.05.2017 року з 20.04.2017 року за прогул без поважної причини.

Посилаючись на те, що наказ №185-К від 22.05.2017 року про звільнення з посади за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогул без поважної причини) при подачі нею заяви на звільнення за власним бажанням є незаконним у звязку з недотриманням вимог закону при накладення дисциплінарного стягнення (у день звільнення не надано копію наказу про звільнення, не враховано, що невихід на роботу було вчинено з поважних причин, не відібрано письмове пояснення перед застосуванням дисциплінарного стягнення), позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, позивач додатково пояснила, що вона, як торговий агент працювала безпосередньо з оптовим торговим підприємством (відповідач), а не від компанії виробника, до її функціональних обовязків входив прийом заказів та робота з дебиторською заборгованістю, для цього в роботі використовувала планшет наданий ТОВ «Южная логистическая компания», який було відповідачем відібрано 19.04.2017 року та попереджено ним клієнтів про заборону проводити за її участі будь-які операції, тобто вона фактично була відсторонена від роботи і ця обставина унеможливлювала виконання нею трудових обовязків.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог трудового законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 02.06.2015 року, наказом директора ТОВ «Южная логистическая компания» №185-К від 22.05.2017 року вона була звільнена 20.04.2017 року з посади торгового агента, що підтверджується копією виписки з трудової книжки та копією цього наказу. В цьому наказі не зазначено які дні є прогулами, а підставою для його видачі слугували акт від 21.04.2017 року та акт від 22.05.2017 року про відсутність позивача ОСОБА_1 з 21.04.2017 року по 22.05.2017 року на робочому місці протягом всього робочого дня без поважних причин.

У разі відсутності працівника на роботі без поважних причин протягом тривалого часу днем звільнення за прогули вважається перший день його фактичного прогулу, якщо до видання наказу про звільнення він не приступив до роботи.

Позивач ОСОБА_1 була непрацездатною у звязку з захворюванням у період з 20.04.2017 року по 09.05.2017 року через амбулаторне лікування, що підтверджується листками непрацездатності, про що повідомила роботодавця шляхом надіслання заяви про звільнення за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України, адресація вказаної заяви Генеральному директору ТОВ «Ірбіс» не спростовує обставини інформації ТОВ «Южная логистическая компания» про перебування ОСОБА_1 на лікуванні і втрату працездатності.

Крім того, відповідачем не спростовано доводи позивача ОСОБА_1 про неможливість виконання трудових обовязків торгового агента з 19.04.2014 року, коли вона на вимогу відповідача передала йому планшет наданий їй для використання у роботі. Суд вважає, що з 19.04.2017 року позивачка ОСОБА_1 була фактично відсторонена від роботи, знаряддя праці (планшет) не перебував у її користуванні і відповідно виконувати трудові обовязки вона не мала змоги. Період з 20.04.2017 року по 22.05.2017 року позивач не допускала прогулів, вона з поважних причин була непрацездатною: за здоровям та через відсторонення від виконання трудових обовязків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком дитини шлюб розірвано, прізвище змінила на дівоче - ОСОБА_1, на час розгляду спору не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Таким чином, статтею 184 КЗпП України встановлені гарантії про заборону звільнення одиноких матерів при наявності у них дитини віком до чотирнадцяти років.

У випадку звільнення працівників з підстав, які кваліфікуються як звільнення з ініціативи роботодавця, діють певні обмеження на звільнення окремих категорій працівників. Названих категорій жінок не можна звільнити з підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України з ініціативи роботодавця.

Поняття «одинока мати» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 (далі - Постанова № 9). Згідно з пунктом 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої нема запису про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ст.235 КЗпП України). У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи власну заяву працівника отриману відповідачем 24.04.2017 року про звільнення за власним бажанням, яка не відкликана є підстава зміни формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням (с.38ч.1 КЗпП України).

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 640 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 за ст.40п.4 КЗпП України, вважати її звільненою з 10.05.2017 року з посади торгового агента Товариства з обмеженої відповідальністю «Южная логистическая компания» за ст.38ч.1 КЗпП України - за власним бажанням шляхом визнання наказу директора Товариства з обмеженої відповідальністю «Южная логистическая компания» №185-К від 22.05.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважної причини) незаконним.

Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальністю «Южная логистическая компания» (7) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу проголошення рішення суду.

Суддя: О.Є.Старжинська