Справа № 415/2298/17
Провадження № 2/415/1054/17
16 листопада 2017 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Шевченко (Краснокутської ) М.О.,
за участі секретаря Тимофієвої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності.
Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справ, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Свідок ОСОБА_5 раніше в судовому засідання пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача. Відповідач у справі єдиний син позивача, в даному будинку він не мешкає з 2002 року, оскільки виїхав до Російської Федерації, за даною адресою лише прописаний, його особистих речей в будинку немає. Позивач хворіє, інвалід, має поганий зір. Їй відомо, що позивач просить виписати сина з будинку для отримання субсидії та зменшення розміру комунальних платежів.
Свідок ОСОБА_6 раніше в судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем з 1970-1980 років минулого сторіччя, вона дуже хворіє, ходить з двома палицями. Відповідач у справі є єдиним сином позивача, бачив його дуже давно, він мешкав з матірю приблизно до 2000 року, потім виїхав до Російської Федерації та вже більше 10 років до дому не приїздив.
Вислухавши пояснення свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією паспорта серії МЕ 549529 від 22 жовтня 2004 року, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.3/
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії ІІ ЕД № 371044 від 20.01.1987 року, виданого відділом (бюро) запису актів громадського стану Виконкома Лисичанської міськради працюючих депутатів Ворошиловградської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 19.08.1980 року розірвали шлюб, про що зароблено відповідний актовий запис за № 518. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - ОСОБА_8 /а.с.4/
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД 117428 від 27 липня 2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_11 27 липня 2008 року розірвали шлюб, про що зароблено відповідний актовий запис за № 44. Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_11/а.с.5/
Згідно з копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 155 по вул. Жовтнева в м. Лисичанськ, ОСОБА_8, 31.03.1957 року є власником, розмір частки 1./а.с.9-11/
Згідно з довідкою Відділу надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради № 539/10-13 від 01 лютого 2017 р. про склад осіб зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 син.(а.с.7).
Відповідно до копії з домової книги, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.10.1995 року. (а.с. 12-13).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 155 по вул. Жовтнева в місті Лисичанськ.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ М.О. ШЕВЧЕНКО (КРАСНОКУТСЬКА)