Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області до ОСОБА_4 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття, за касаційною скаргою Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області на рішення апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року Охтирський міськрайонний центр зайнятості Сумської області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в ході проведення звірки щодо виявлення осіб, які на день надання статусу безробітного не скасували підприємницьку діяльність або в період безробіття зареєструвалися як суб'єкти підприємницької діяльності, було встановлено факт перебування на обліку ОСОБА_4 як безробітної та яка на вказану дату була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.

Позивач зазначав, що внаслідок здійсненого відповідачем указаного порушення, останньою незаконно було отримано допомогу по безробіттю на загальну суму 18 594,32 грн, яку просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області суду від 22 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 10 664,140 грн за період з 10 грудня 2008 року по 20 липня 2010 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Охтирський міськрайонний центр зайнятості Сумської області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача незаконно отриманої допомоги по безробіттю та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 у 2004 році вчинила необхідні дії для припинення підприємницької діяльності. Апеляційний суд зазначав, що реєстраційну картку державному реєстратору відповідач не подавала, заміна раніше виданого їй свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка фізичною особою - підприємцем не проводилась та відповідні дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, стосовно неї не вносились.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 10 грудня 2008 року ОСОБА_4 звернулася до Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з заявою про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заяві зазначила, що в даний час вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

З січня 2009 року по грудень 2009 року ОСОБА_4 було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 10 664,10 грн.

20 липня 2010 року ОСОБА_4 на підставі поданої нею заяви про відмову від послуг служби зайнятості була знята з обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості Сумської області.

15 квітня 2013 року ОСОБА_4 повторно звернулася до Охтирського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного, в якій зазначила, що вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець.

З квітня 2013 року по липень 2013 року ОСОБА_4 було виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 7 930,22 грн.

Наказом від 12 вересня 2013 року ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю з 26 липня 2013 року у зв'язку з призначення виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості відповідно до п. п. «8» п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 17 вересня 2013 року встановлено, що ОСОБА_4 під час перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з 22 грудня 2003 року та з 30 липня 2013 року знаходиться в стані припинення за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг; сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 5.5. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці від 20 листопада 2000року № 307 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З 1 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року.

Відповідно до п. 2 прикінцевих положень зазначеного Закону в редакції від 15 березня 2003 року державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

ОСОБА_4 була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності 22 грудня 2003 року з видом діяльності надання інформаційних послуг та мала свідоцтво про державну реєстрацію старого зразка.

Згідно повідомлення Охтирської ОДПІ ОСОБА_4 перебувала на податковому обліку як фізична особа підприємець з 10 лютого 2004 року по 23 листопада 2004 року.

13 липня 2004 року ОСОБА_4 подала заяву до Охтирської ОДПІ про зняття з обліку за формою № 8 - ОПП. Після здійснення процедури реєстрації припинення підприємницької діяльності, 23 листопада 2004 року ОСОБА_4 була знята з податкового обліку, про що їй була видана довідка про зняття з обліку за ф. 12 - ОПП №13552.

24 липня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області видано довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що в реєстрі записів про проведення реєстраційних дій щодо ОСОБА_4 не знайдено (а. с. 20).

У витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19 лютого 2014 року щодо ОСОБА_4 в розділі «Дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця» зазначено: «22.12.2003, відомості відсутні» (а. с. 18-19). Згідно даного витягу 30 липня 2013 року до реєстру включено дані про фізичну особу - підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним, а також внесено рішення фізичної особи - підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Встановивши, що з листопада 2004 року ОСОБА_4 не мала можливості здійснювати підприємницьку діяльність, доказів того, що вона таку діяльність здійснювала, не перебуваючи на відповідному обліку в податкових органах і не сплачуючи податки, позивачем суду не надано, а також позивачем не доведено, що ОСОБА_4 була обізнана про наявність її державної реєстрації, після вчинення нею відповідних дій з припинення підприємницької діяльності та умисно приховала цей факт під час звернення до центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю, апеляційний суд прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції

(ст. 335 ЦПК України), і на законність рішення суду не впливають.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Охтирського міськрайонного центру зайнятості відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Кафідова