Справа № 140/1321/14-ц Провадження № 22-ц/772/2574/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28.07.2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 20.02.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 700003902, за умовами якого останній отримав кредит на придбання автомобіля в сумі 27999,60 доларів США зі сплатою 14,50 % річних за його користування, з кінцевим терміном повернення 21.02.2014 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20.02.2008 року між ВАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №700003902-П.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 25.04.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 508850,26 грн., яка складалась з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26480,32 доларів США, що еквівалентно 301430,81 грн. та заборгованості за процентам за користування кредитом в розмірі 18221,54 доларів США, що еквівалентно 207419,45 грн.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623 625 ЦК України, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 508850,26 грн., з них за кредитом 301430,81 грн., по відсотках 207419,45 грн.

Справа раніше розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 31.07.2014 року й ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області від 27.10.2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28.07.2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що 20.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №700003902, за умовами якого останньому надано кредит у вигляді 27999,6 доларів США зі сплатою за його користування 14,50 % річних від суми кредиту, з поверненням грошових коштів не пізніше 21.02.2014 року. Кредит наданий позичальнику з метою придбання транспортного засобу Great Wall Hover, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 20.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник і поручитель відповідають перед банком за порушення обовязків, перелічених у статті 2 договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 25.04.2014 року утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком банку становить 508850,26 грн., яка складалась з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26480,32 доларів США, що еквівалентно 301430,81 грн. та заборгованості за процентам за користування кредитом в розмірі 18221,54 доларів США, що еквівалентно 207419,45 грн.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором ПАТ «Альфа Банк» надіслав вимогу про досудове врегулювання спору №36828-108 б/б від 28.04.2014 року про дострокове виконання зобовязання за кредитом повернення у 30-денний строк усієї суми заборгованості в розмірі 44701,86 доларів США, що еквівалентно 508850,26 грн.

Судом першої інстанції також установлено, що за виконавчим листом № 6-359/12 виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова від 27.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 276734,98 гривень, постановою державного виконавця відділу ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві 13.03.2013 року було відкрите виконавче провадження.

26.03.2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві закінчено виконавче провадження по виконавчому листу Новозаводського райсуду м. Чернігова через відсутність описаного майна, а саме транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_2 2007 року випуску, а тому кошти не стягувались з ОСОБА_3 через їх відсутність.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена в позові сума заборгованості позивачем не доведена. При цьому судом враховано, що в погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_3 було повернуто позивачу транспортний засіб, який був предметом застави, окрім цього, після повернення транспортного засобу позивач до 25.04.2014 року продовжував нараховувати заборгованість по тілу кредиту та відсотках за його використання.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як убачається із матеріалів справи і не заперечується сторонами, 27.02.2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 6-359/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 276734,98 грн..

Як пояснив представник ПАТ «Альфа-Банк» під час апеляційного розгляду справи, зазначена сума заборгованості була стягнута з ОСОБА_3 на користь позивача за кредитним договором № 700003902 від 20.02.2008 року, в забезпечення зобовязань за яким, предявлено позов у даній справі, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що позивач предявив вимогу, подавши позов у суд до поручителя відповідача у справі ОСОБА_2 з пропуском шестимісячного строку, а тому порука є припиненою, так як позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту предявивши вимогу до боржника ОСОБА_3 ще у 2011 році, що убачається із матеріалів справи, зокрема додаткових пояснень ПАТ «Альфа-Банк» та апеляційної скарги позивача (т.2 а.с.1-4, 24-27), в яких містяться посилання на рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 07.07.2011 року справа № 2349-5/82/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3В на користь ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 276734,98 грн., а також на виконавчий лист № 6-359/12, виданий 27.02.2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 276734,98 грн..

У той же час, позов до ОСОБА_2 позивачем було подано до суду у травні 2014 році, тобто більш ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язань, тому в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинила свою дію.

У правовій позиції, викладеній у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-1451цс16 Верховний Суд України зазначив, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Судова колегія ураховує також підстави скасування попередніх судових рішень у справі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року, в якій зазначено, зокрема, що при вирішенні спору по суті позовних вимог, суд не звернув належної уваги на надані відповідачами докази, зокрема, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13 квітня 2013 року (а.с. 121), з якої вбачається, що за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість в розмірі 276734,98 грн. Окрім цього, звертаючись до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказів (а.с. 127), представник позивача зазначив, що транспортний засіб, який є предметом застави, переданий до Соломянського районного ДВС м. Києва для реалізації в примусовому порядку за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 07 липня 2011 року справа № 2349-5/82/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Суди не звернули належної уваги також не те, що вже наявні судові рішенні про стягнення з останнього заборгованості, не зясувавши при цьому чи була предметом стягнення заборгованість за спірним договором, яка вже стягнута з ОСОБА_3

Згідно з ч. 4 ст. 333 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на наведене вище, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28.07.2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев