Номер провадження: 22-ц/785/3577/17
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого КаларашА.А.

суддів Заїкіна А.П.,Погорєлової С.О.

із участю секретаря Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, вселення,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаною позовною заявою.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, а саме квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3- повернуто та зобов'язано управління державної казначейської служби в м. Одесі Одеської області, повернути ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у розмірі 3157 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права , просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на них вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 передати на новий розгляд з наступних підстав.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви , посилаючись на вимоги ч.2 ст.121 ЦПК України,ст. 7 Закону України «Про судовий збір» виходив з того, що позивач не усунув недоліки на які було звернуто увагу ухвалою Малиновського районного суду Одеської області від 16.02.2017 року .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги .

З матеріалів справи вбачається ,що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, вселення.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, а саме квартири АДРЕСА_1 сплативши судовий збір у розмірі 640 грн. .

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.02.2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без руху.

Постановляючи вищевказану ухвалу, районний суд виходив з того,що ОСОБА_3 невповному обсязі був сплачений судовий збір ,при цьому суму розміру судового збору ,який мала сплатити позивач судом не було визначено .

21 лютого 2017 року ,на виконання зазначеної ухвали суду ОСОБА_3 через представника була надана до суду заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2517 грн. та в обґрунтування сплаченого розміру судового збору копію договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, відповідно до якого вартість спірного майна, станом на 2010 рік, становить 315700 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3- повернуто та зобов'язано управління державної казначейської служби в м. Одесі Одеської області, повернути ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у розмірі 3157 грн.

Відповідно до п.16 роз' яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Повертаючи позов ОСОБА_3 ,суд першої інстанції посилався на недоплату судового збору,оскільки вважав ,що позивач мала визначити розмір судового збору з вартості спірного нерухомого майна на час звернення до суду, а не станом на 2010 рік.

Суд першої інстанції, повертаючи позов ОСОБА_3 не звернув увагу на те,що відповідно до ч.2 ст. 80 ЦПК України , остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

На час звернення ОСОБА_3 з позовом до суду , ОСОБА_3 надала в обґрунтування сплаченої суми, письмові докази вартості спірного майна.

Таким чином, суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд та помилково повернув позов ОСОБА_3 .

У даному випадку, така справедливість судових процедур щодо ОСОБА_3 була порушена.

При новому розгляді вищевказаного питання суду слід усунути зазначені вище порушення.

Також, судова колегія зазначає, що згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», скасування ухвали якою не закінчувалося провадження у справі (повернення заяви позивачеві), не відстороняє суддю від повторної участі у справі.

За таких підстав, відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України , апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню,а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, п. 2 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити .

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року скасувати.

Питання про відкриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, вселення передати до Малиновського районного суду м.Одеси на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова