Справа № 242/482/17
Провадження № 2/242/464/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Носаль А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» 07.02.2017 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.03.2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінг приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 03.03.2011 року та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору. Так, відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 87 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 13 300 грн., однак, останній його не повернув, проценти за його користування та комісію не сплатив. Так, станом на 11.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 32 055 грн. 75 коп., з яких: 6500 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 9448 грн. 86 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 12 595 грн. 39 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 3511 грн. 50 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 055 грн. 75 коп., а також витрати за сплату судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп..

Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позов та просить суд слухати справу за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги не визнала та зазначила, що кредитний договорі з ПАТ КБ «Приват Банк» та до «Умов та правил надання банківських послуг» вона не приєднувалася, позивач не довів суду укладення між сторонами спору кредитного договору у письмовій формі, не надав доказів отримання відповідачем кредиту. Відповідач зазначає, що не укладала з позивачем угоду про одержання та застосування електронно-цифрового підпису, з підстав чого вважає недоведеними позовні вимоги банку та просить у їх задоволенні відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач зазначає, що 03.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття поточного рахунку у формі відповідної підписаної відповідачем заяви, згідно з яким їй було відкрито поточний рахунок 3787.

Також, 03.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку на комплексне обслуговування, де сторони обумовили наступні банківській послуги, які банк надає клієнту: відкриття рахунку, розрахунково-касове обслуговування, дистанційне керування рахунком, користування рахунком за допомогою мобільного зв'язку, корпоративні платіжні картки, розміщення грошових коштів на депозитному рахунку.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інші обставини,які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України, обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами спору позивач надав роздруківку електронної заяви від 03.03.2011 року (а.с.11), яка не містить підпису позичальника. На заяві вказано, що її підписано електронно-цифровим підписом у системі інтеренет-клієнт-банкінгу у Приват 24. При цьому, доказів укладення договору та видачі відповідачу електронно-цифрового підпису у системі інтеренет-клієнт-банкінгу у Приват 24 позивач до матеріалів справи не надав.

Із наданої позивачем виписки по поточному рахунку відповідача № 3787 за період з 01.05.2014 року по 19.01.2017 року (а.с. 35) вбачається, що за рахунок, коштів, що надходили на рахунок, погашалися частково тіло кредиту, відсотки за користування кредитом, пеня та комісія. Також, позивач подав до справи банківські виписки по рахункам відповідача за період з 03.03.2011 року по 19.01.2017 року: поточному, рахунку прострочених відсотків, комісії та пені.

Відповідно до п.3.2.1.1.8. «Умов та правил надання банківських послуг», розміщених в мережі Інтернет на сайті www/privatbank.ua, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі).

За положеннями п.3.2.1.1.1.16. «Умов та правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За положеннями ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Частинами1, 2 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту п.1 ст.1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За положеннями ст.3 Закону України «Про електронно-цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Отже, сукупний аналіз вищенаведених положень законодавства вказує на те, що є обов'язковим укладання договору кредиту у письмовій формі, якою може бути укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Так, «Умовами та правилами надання банківських послуг» (п.п.3.2.1.1.8., 3.2.1.1.1.16.), який за своєю суттю є договором приєднання, банк передбачив укладення договору кредиту з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі.

Однак, на доведення своєї позиції щодо укладення із відповідачем кредитного договору у формі підписання заяви або приєднання до Умов та правил в електронному вигляді, позивач до матеріалів справи не надав належних доказів. Так, відсутня власне заява про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки від 03.03.2011 року із підписом відповідача, відсутні докази укладення між сторонами спору угоди щодо надання відповідачу доступу до системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк. Таким чином, відсутні докази отримання відповідачем кредиту на договірній основі. Між тим, правовою підставою позову банку є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», тоді як позивачем не доведено суду підстави для користування відповідачем кредитними коштами банку.

Наданий позивачем, на підтвердження часткового погашення кредиту відповідачем, розрахунок заборгованості за вказаним кредитом, суд також не може прийняти до уваги як доказ наявності кредитних правовідносин, оскільки довідка про розрахунок заборгованості за кредитним договором не може свідчити про ті обставини, що кредит згідно вказаного договору сплачував саме відповідач ,а не інша особа.

З огляду на те, що зміна підстав позову є прерогативою позивача та не належить до процесуальної компетенції суду, тоді як, суд не вбачає підстав для користування відповідачем кредитними коштами на умовах договору, оскільки такий, навіть, у спрощений спосіб не укладався, з врахуванням чого позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6500 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 9448 грн. 86 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3511 грн. 50 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, задоволенню судом не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12 595 грн. 39 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 06.04.2011 року по 11.01.2017 року.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст. 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Так, оскільки судом встановлено, що у відповідача відсутній перед позивачем основний борг по кредиту та відсоткам, не підлягають судом задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення пені, як такої, що ґрунтується на вимозі про наявність основної заборгованості та прострочення її оплати.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 205, 207, 546, 547, 610, 639, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Владимирська