Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1297/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д.І.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

18.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Савчсенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права постійного користування земельними ділянками,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернуся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права постійного користування земельними ділянками.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що виконавчим комітетом Кіровоградської районної ради народних депутатів ухвалено рішення № 12 від 21.01.1992 року про реєстрацію фермерського (селянського) господарства ОСОБА_2 за адресою: с. Овсяниківка, Кіровоградського району, Кіровоградської області.

Рішенням Овсяниківської сільської ради народних депутатів № м40 від 11.02.1993 року, на підставі ст. 19 Земельного кодексу України, позивачу виділено земельні ділянки в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 30,7 га, а саме в полі № 5 - 20,7 га та в полі № 2 - 10 га.

На підставі вказаного рішення було розроблено та погоджено проект відведення земель для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 із земель запасу на території Овсяниківської сільської ради народних депутатів Кіровоградського району Кіровоградської області та технічну документацію по перенесенню в натурі проекту відведення сказаної земельної ділянки.

Зазначає, що ним отримано державний акт на право користування землею НОМЕР_4, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів та договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993 року.

ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 10.10.2013 року було проведено інвентаризацію земель під час здійснення землеустрою на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

За результатами вказаної інвентаризації, земельній ділянці, яка знаходиться в полі № 2, площею 20 га, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, а земельна ділянка, яка знаходиться в полі № 5, площею 19,3000 га також присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3.

В 2015 році позивачем було виявлено, що державний акт на право на землю втрачено, у зв'язку з псуванням в результаті затоплення приміщення де він зберігався. В обласній рекламно-інформаційній газеті «Кировоградские обьявления» № 28 (617) від 14.07.2015 року було надруковано повідомлення про втрату вказаного державного акта.

Крім того, ОСОБА_2 звертався до уповноваженого на зберігання другого примірника державних актів органу, який листом від 15.04.2015 року № 32-1103-0.2-1509/2-15 підтвердив факт видачі державного акта , однак повідомив про відсутність його архівного примірника в управлінні.

Враховуючи викладене, позивач не має можливості зареєструвати в Державному реєстрі речових пав на нерухоме майно право постійного користування земельними ділянками відповідно, розташованими на території Овсяниківської сільської ради, у зв'язку з втратою державного акта на право користування землею НОМЕР_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів і договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993 року.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 25001) право постійного користування земельною ділянкою площею 10,0 га, кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право користування землею НОМЕР_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів і договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993.

Визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 25001) право постійного користування земельною ділянкою площею 19,3000 га, кадастровим номером НОМЕР_3, що розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право користування землею НОМЕР_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів і договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993.

Не погоджуючись з рішенням суду Головное управління Держгеокадастру у Кіровоградській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що суд першої інстанції приймаючи рішення неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовав норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Кіровоградської районної ради народних депутатів ухвалено рішення № 12 від 21.01.1992 року про реєстрацію фермерського (селянського) господарства ОСОБА_2 за адресою: с. Овсяниківка, Кіровоградського району, Кіровоградської області (а.с. 6).

На підставі вказаного рішення було розроблено та погоджено проект відведення земель для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 із земель запасу на території Овсяниківської сільської ради народних депутатів Кіровоградського району Кіровоградської області та технічну документацію по перенесенню в натурі проекту відведення сказаної земельної ділянки, 1993 рік (а.с. 13).

Позивачем отримано державний акт на право користування землею НОМЕР_4, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів і договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993 року (а.с. 17).

ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 10.10.2013 року було проведено інвентаризацію земель під час здійснення землеустрою на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

В 2015 році позивачем було виявлено, що державний акт на право на землю втрачено, у зв'язку з псуванням в результаті затоплення приміщення де він зберігався.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернтався до уповноваженого на зберігання другого примірника державних актів органу, який листом № 32-1103-0.2-1509/2-15 від 15.04.2015 підтвердив факт видачі такого державного акту позивачу, однак повідомив про відсутність його архівного примірнику в управлінні.

Листами відповідача № 32-1103-0.2-1509/2-15 від 15.04.2015 року, № Б 67/0-121/6-16 від 12.04.2016 року та № Б-159/0-187/6-16 від 14.06.2016 року підтверджено, що вказаний державний акт було зареєстровано в книзі реєстрації державних актів і договорів оренди на землю за № 237 від 06.05.1993 року, на ім'я ОСОБА_2.

Відповідно ст. 7 ЗК України (у редакції 1991 року), який діяв на час отримання позивачем державного акта на право постійного користування на землю, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Статтею 22 ЗК України (у редакції 1991 року), передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 23 Земельного кодексу України, 1991 року передбачено, що право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 92 ЗК України (який набрав чинності з 01.01.2002 року), право постійного користування земельними ділянками можуть набувати лише державні та комунальні юридичні особи.

Пункт 6 Перехідних положень ЗК України (у редакції 2002 року) визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 визнано ці положення неконституційними і тому норма п. 6 Перехідних положень ЗК України втратила юридичну силу, а право постійного користування земельною ділянкою залишилося у фізичних осіб, незважаючи на вичерпний перелік, закріплений у ст. 92 Кодексу.

Цим же рішенням Конституційного Суду України визначено, що використання терміну «набувають», що означає, «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь» після набрання чинності статтею 92 ЗК України свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування ділянками, набуте громадянами, в установлених законодавством випадках, станом на 01 січня 2002 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував ст. 92 ЗК України, яка не визначає громадян суб'єктами права постійного користування земельною ділянкою державної або комунальної власності є безпідставними так, як зміна законодавства після виникнення у особи права постійного користування землею не може бути підставою для припинення такого права, за виключенням випадків, коли це прямо передбачено законом.

Крім того, відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, передбачена можливість державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, у зв'язку з втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивач набув право постійного користування вищевказаними земельними ділянками, які розташовані на території Овсяниківської сільської ради, однак не має можливості реалізувати своє право та його державну реєстрацію на земельні ділянки у зв'язку з втратою державного акту на право постійного користування земельною ділянкою не інакше як за рішенням суду.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: