Справа № 445/526/17 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/783/4459/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його

представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_6 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.2-3), уточненим заявою від 04.05.2017 року (а.с.41-42), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 135596 грн., яка є еквівалентною 5000 доларам США, та всі понесені ним судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача від 11.10.2011 року, за умовами якого він надав відповідачеві в позику грошові кошти в розмірі 12000 доларів США для придбання автомобіля на строк до 10.02.2012 року, з яких відповідач у листопаді 2011 року через свого брата ОСОБА_7 повернув йому 45 тисяч російських рублів, що еквівалентно 1500 доларам США, через свою матір ОСОБА_8 в кінці 2011 року повернув ще 100 тисяч російських рублів, що еквівалентно 3000 доларам США, а у 2014 році, 2015 році та в серпні 2016 року відповідач особисто повернув йому (позивачеві) ще, відповідно, 1500 доларів США, 600 доларів США та 400 доларів США, а всього 7000 доларів США, тому залишок боргу складає 5000 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, оскільки на усні його звернення відповідач відмовляється повертати решту суму боргу. Позивач просив врахувати повернення відповідачем боргу частинами в позасудовому порядку та поновити строк позовної давності для звернення до суду із вказаною вимогою про стягнення залишку боргу, на застосуванні наслідків спливу якого наполягав відповідач, подавши про це письмову заяву (а.с.40).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 15.05.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив позивач та його представник ОСОБА_6, просять рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що суд не дав належної правової оцінки доказам у справі, безпідставно взяв до уваги показання свідків, не врахував тих обставин, що відповідач договору позики не оспорював і за захистом своїх прав до суду не звертався, до того ж, борг визнав, підтвердженням чого, на думку апелянтів, є його заява про застосування судом строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Судом встановлено, що 11.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача (а.с.23), згідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 12000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 10.02.2012 року.

Факт написання такої розписки відповідачем визнається.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договору позики сторонами укладено не було, оскільки факт отримання відповідачем грошових коштів за написаною ним розпискою був спростований показаннями свідків про те, що в дійсності відповідач таких коштів від позивача не отримував, однак, такий висновок районного суду суперечить наведеним вище нормам ЦК України про те, що факт позики грошових коштів (укладення договору позики між фізичними особами) може бути підтверджений, зокрема, власноручно написаною розпискою боржника і не може доказуватись на підставі лише показань свідків.

Враховуючи те, що факт отримання відповідачем від позивача позики на суму, еквівалентну 12000 доларам США, підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою, яку він в судовому порядку не оспорював, письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів ні позивачем, ні відповідачем не надано і про це в самій розписці нічого не відображено, а оскільки позивач просить повернути лише залишок боргу, який становить суму, еквівалентну 5000 доларам США, тому є всі правові підстави для висновку про невиконання відповідачем умов договору позики про повернення позичених грошових коштів на суму, еквівалентну 5000 доларам США, та про необхідність стягнення цієї суми заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором позики від 11.10.2011 року.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.40), тому до спірних правовідносин слід застосувати норму частини четвертої статті 267 ЦК України, відповідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Враховуючи наведені вище вимоги закону й те, що факт повернення відповідачем боргу частинами не підтверджений позивачем письмовими доказами, в колегії суддів відсутні підстави для висновку про доведеність цього факту й, відповідно, відсутні підстави для висновку про доведеність факту переривання строку позовної давності, а інших причин на підтвердження пропущення позовної давності, які б можна було визнати поважними, позивач не називає, тому у задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач довідався ще 10.02.2012 року, в день, коли закінчився строк виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між ними договором позики від 11.10.2011 року, проте, звернувся позивач до суду лише у березні 2017 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності і підстав для поновлення цього строку в колегії суддів немає.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом в межах наданих йому ЦПК повноважень постанови за наслідками вирішення даного спору про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності з наведених вище мотивів, тобто з інших, ніж відмовив суд першої інстанції підстав, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню - лише в частині скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи те, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено, а у задоволенні позову позивача цим судовим рішенням апеляційного суду відмовлено, то з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 1491 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 травня 2017 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 11 жовтня 2011 року відмовити за спливом позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1491 гривень 56 копійок за такими реквізитами: Отримувач коштів: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; Банк отримувача: ГУДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО): 825014; Рахунок отримувача: 0006; Код бюджетної класифікації: 22030001; Призначення платежу: *;101; (код платника); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації апелянта), Апеляційний суд Львівської області.

При заповненні платіжного документа у графі "код платника" платником судового збору - юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником - фізичною особою - ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв'язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 січня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.