Справа № 461/6876/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/5266/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Г.О.

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Голови Первинної профспілкової організації Львівського Національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у справі за позовом Первинної профспілкової організації Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької до Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької про визнання незаконним та скасування наказів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у позові Первинної профспілкової організації Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької Професійної спілки працівників культури України до Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької про визнання незаконним та скасування наказу від 29.06.2016 року №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» та Наказу від 13.09.2016 року №124 «Про внесення змін до наказу від 29.06.2016 року №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» відмовлено.

Рішення суду оскаржив голова Первинної профспілкової організації Львівського Національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно розяснення Конституційного Суду України від 1 серпня 2013 року № 22-14-17/1749 «Про застосування контрактної форми трудового договору» наголошується, що «укладання трудових договорів у формі контракту є обовязковим лише для осіб, які призначаються на посади керівниківзакладів після набрання чинності закону, і не поширюються на керівників цих закладів, призначених до цієї дати. Також розясненнями зазначається, що «примушувати працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору, до укладення контракту з обмеженим строком його дії є погіршенням його становища, що може стати підставою для визнання такого контракту недійсним». Зазначає, що Закон прийнятий та набув чинності в період часу коли з працівниками вже існували трудові відносини на безстроковій основі, що дає підстави стверджувати, що даний Закон не може застосовуватись до трудових відносин, які існують на момент його прийняття, а відтак накази видані на його виконання суперечать вимогам ст. 58 Конституції України.

Звертає увагу, що кодекс законів про працю України не передбачав та не передбачає автоматичного переукладення трудового договору з безстрокового на контракт, а тим більше з зазначенням строку від одного до трьох років. Вважає, що Наказ від 29.06.2016р. №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» та Наказу від 13.09.2016р. №124 «Про внесення змін до наказу від 29.06.2016р. №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» прийнятий з порушенням вимог чинного трудового законодавства, оскільки не погоджувався з первинною профспілковою організацією, що порушує ст. 247 Кодексу законів про працю України, ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині не погодження нових умов праці в Театрі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Первинної профспілкової організації Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької професійної спілки працівників культури України в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України №12-рп/98 від 09.07.1998р. розяснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року №955-VIII статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до п.п. 2, 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року №955-VIII набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 26.12.2012 року по справі №6-156цс12, на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36цього Кодексу.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року розяснено, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 року по справі 6-703цс15, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Наказу генерального директора Львівського національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_5 №103 від 29.06.2016р. «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)», на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів» від 28.01.2016р. №955-VIII, наказано з 03.09.2016 року змінити істотні умови праці художньому та артистичному персоналу театру: запровадити контрактну форму трудового договору (припинити безстрокові трудові договори та укласти контракт) (а.с.9).

Наказом першого заступника генерального директора Львівського національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_5 №124 від 13.09.2016р. «Про внесення змін до наказу від 29.06.2016р. №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)»» пункт 1 наказу від 29.06.2016р. №103 викладено в такій редакції: «З 21.11.2016р. змінити істотні умови праці художньому та артистичному персоналу Театру: запровадити контрактну форму трудового договору (припинити безстрокові договори та укласти контракти)» (а.с.10).

Із наведеного вбачається, що оспорювані накази були винесені на виконання вищенаведених норм Закону.

На виконання вимог ст.252 КЗпП України, адміністрацією театру листом від 24.11.2016 року №350 скеровано у профспілковий комітет Первинної профспілкової організації Театру та у Львівську обласну профспілкову організацію Профспілки працівників культури України подання про надання згоди на розірвання трудового договору з членами профспілкового комітету Театру у звязку із введенням контрактної форми трудового договору з професійними творчими працівниками на підставі п.9 ст.36 КЗпП України.

Із наведеного вбачається, що працівники театру були належним чином повідомлені про зміну істотних умов праці.

Колегія суддів не бере до уваги доводи в апеляційній скарзі про те, що оспорювані накази винесені без погодження із первинною профспілковою організацією, що порушує ст.247 КЗпП України, ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки жодним із вищенаведених Законів не передбачено необхідності погодження з органом первинної профспілкової організації змін істотних умов праці.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що видача відповідачем наказу № 103 від 29.06.2016 року «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)», наказу № 124 від 13.09.2016 року «Про внесення змін до наказу від 29.06.2016 року №103 «Про зміну істотних умов праці (введення контрактної форми трудового договору)» відповідають вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Голови Первинної профспілкової організації Львівського Національного академічного театру опери та балету ім. С. Крушельницької ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6