У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про виділ частки із спільного майна; за зустрічним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виділ частки із спільного майна, визнання права власності та визнання права спільної сумісної власності на деякі господарські споруди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що вони є власниками Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 а відповідачі відповідно, є власниками іншої Ѕ частини цього будинку. Вказували, що до моменту звернення до суду мали намір будь-яким чином поділити спільне майно або виділити свою частку зі спільного майна для подальшого комфортного проживання, але відповідачі ігнорують їхні наміри, і навпаки, між співвласниками склались неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування та володіння будинком. Співвласники постійно мають суперечки щодо конфігурації земельної ділянки, порядку поточного ремонту спільного майна.

Для підтвердження технічної можливості виділу своєї частки, ними замовлено та отримано висновок відповідного будівельно-технічного дослідження № 09/15-БТ про можливість виділення в натурі Ѕ частини належної їм частки спільного будинку, згідно з яким ця частина житлового будинку по АДРЕСА_1 що належить їм, має окремий вихід і технічно може бути виділена в натурі.

Просили виділити їм в натурі, в рівних частках, частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а саме: житлові приміщення з № 1-1 по № 1-7 у будинку «А-I» з прибудовою «а-І», загальною площею 68,8 кв. м (квартира № 1), гараж «В» з оглядовою ямою, площею 20,8 кв. м, частину сараю «Б», площею 28 кв. м, сарай «б», погріб «п/г» з шийкою під сараєм «Б», огорожі № 10, № 14, частину огорожі № 13 до сараю «Б», частину огорожі № 15, хвіртку № 2, ворота № 4, вигрібні ями № 7 та № 8, водоколонку № 5, замощення І та ІІ; припинити право спільної часткової власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а саме: житлові приміщення з № 1-1 по № 1-7 у будинку літ. «А-I» з прибудовою «а-І», загальною площею 68,8 кв. м (квартира № 1), гараж «В» з оглядовою ямою, площею 20,8 кв. м, частину сараю «Б», площею 28 кв. м, сарай «б», погріб «п/г» з шийкою під сараєм «Б», огорожі № 10, № 14, частину огорожі № 13 до сараю «Б», частину огорожі № 15, хвіртку № 2, ворота № 4, вигрібні ями № 7 та № 8, водоколонку № 5, замощення І та ІІ; визнати за ними право приватної власності на вищевказане майно.

У листопаді 2015 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на виділене майно та визнання права спільної сумісної власності на деякі господарські споруди.

Вимоги мотивували тим, що сторони стали співвласниками одного об'єкту нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 по Ѕ частки кожний.

Кожна зі сторін володіла відокремленими, однаковими квартирами, жилою площею 70,4 кв. м і 70,2 кв. м, які мали окрему нумерацію № 1 та № 2, окремі входи, окремі господарські приміщення, тому приватизації підлягали саме вказані дві квартири, фактично приватизація відбулася щодо житлового будинку,як одного об'єкта нерухомого майна, який набув статусу спільного часткового майна, по Ѕ частки кожній стороні, без включення в процес приватизації конкретного житла у вигляді окремих квартир.

Вказували, що внаслідок цього юридичного непорозуміння за оформленими правовстановлюючими документами їхній родині на праві спільної часткової власності, належить Ѕ частини житлового будинку, та зокрема Ѕ частини квартири № 1, де проживає сім'я ОСОБА_7, і Ѕ частини квартири № 2, де фактично проживає протягом свого життя їхня сім'я.

Відповідно, з другого боку, родині ОСОБА_7 теж належить Ѕ частини всього житлового будинку, а також Ѕ частини квартири № 1, в якій вони постійно мешкають, і Ѕ частини квартири № 2, де реально живуть члени родини ОСОБА_12.

У спільній власності вказаних двох родин: ОСОБА_12, що складається з трьох співвласників, та ОСОБА_7, що складається з чотирьох співвласників, крім житлового будинку «А-1», згідно з витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень індексний від 27 листопада 2013 року № 13514288 наявні господарські прибудинкові нерухомі об'єкти: «Б» - сарай, «В» − гараж, «Г» − гараж, «Д» − убиральня, «Е» − сарай, два «П/Г» − погреби, № 1-4 - огорожа, № 5 та № 6 - дві водоколонки, № 7 - вигрібна яма, І − замощення.

Просили: виділити їм в натурі та визнати у рівних частках кожному право власності вказаних осіб на житловий будинок по АДРЕСА_1 що складається з Ѕ частини житлового будинку «А-1», зокрема на житлові приміщення квартири № 2 цього житлового будинку, визначені у техпаспорті як: 2-3 жила кімната, площею 16,6 кв. м, 2-4 жила кімната, площею 9,4 кв. м, 2-5 жила кімната, площею 11,9 кв. м, 2-6 жила кімната, площею 14,1 кв. м, 2-2 кухня, площею 7,6 кв. м, 2-7 ванна кімната, площею 3,8 кв. м, 2-1 коридор, площею 5,5 кв. м, прибудова «а-1», ганок, площею 8,58 кв. м, а також на надвірні господарські приміщення житлового будинку: 50 % сараю «Б», сарай «б1», погріб «п/г», гараж, визначений літерою «Г», 50 % убиральня «Д», сарай «Е», сарай тимчасовий «Є», навіс «Ж», хвіртка № 3, ворота № 4, водоколонка № 6, ями вигрібні № 7, № 9, огорожі № 11, № 12, № 13, № 15, № 16, хвіртки № 17, вимощення І, ІІІ.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та зустрічний позов ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено частково. Виділено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в натурі, в рівних частках, частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а саме: житлові приміщення з № 1-1 по № 1-7 в будинку «А-I» з прибудовою «а-І», загальною площею 68,8 кв. м (квартира № 1), гараж «В» з оглядовою ямою, площею 20,8 кв. м, частину сараю «Б», площею 28 кв. м, сарай «б», погріб «п/г» з шийкою під сараєм «Б», огорожу № 10, № 14, частину огорожі № 15, хвіртку № 2, вигрібну яму № 8, водоколонку № 5.

Припинено право спільної часткової власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а саме: на житлові приміщення з № 1-1 по № 1-7 в будинку «А-I» з прибудовою «а-І», загальною площею 68,8 кв. м (квартира № 1), гараж «В» з оглядовою ямою, площею 20,8 кв. м, частину сараю «Б», площею 28 кв. м, сарай «б», погріб «п/г» з шийкою під сараєм «Б», огорожі № 10, № 14, частину огорожі № 15, хвіртку № 2, вигрібну яму № 8, водоколонку № 5.

Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 а саме: житлові приміщення з № 1-1 по № 1-7 у будинку літ. «А-I» з прибудовою «а-І», загальною площею 68,8 кв. м (квартира № 1), гараж «В» з оглядовою ямою, площею 20,8 кв. м, частину сараю «Б», площею 28 кв. м, сарай «б», погріб «п/г» з шийкою під сараєм «Б», огорожі № 10, № 14, частину огорожі № 15, хвіртку № 2, ворота № 4, вигрібну яму № 8, водоколонку № 5.

Зустрічний позов ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на виділене майно, та визнання права спільної сумісної власності на деякі господарські споруди задоволено частково.

Виділено ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в натурі та визнано в рівних частках кожному право власності вказаних осіб на житловий будинок по АДРЕСА_1 що складається з Ѕ частини житлового будинку «А-1», зокрема на житлові приміщення квартири № 2 цього житлового будинку, визначені у техпаспорті як: 2-3 жилу кімнату, площею 16,6 кв. м, 2-4 жилу кімнату, площею 9,4 кв. м, 2-5 жилу кімнату, площею 11,9 кв. м, 2-6 жилу кімнату, площею 14,1 кв. м, 2-2 кухня, площею 7,6 кв. м, 2-7 ванну кімнату, площею 3,8 кв.м, 2-1 коридор, площею 5,5 кв. м, прибудову «а-1» ганок площею, 8,58 кв. м, а також надвірні господарські приміщення житлового будинку: 50 % сараю «Б», погріб «п/г», гараж «Г», 50 % убиральні «Д», сарай «Е», сарай тимчасовий «Є», навіс «Ж», хвіртка № 3, водоколонка № 6, яму вигрібну № 9, огорожі № 11, № 12, № 15, № 16, хвіртка № 17, вимощення ІІІ.

Припинено право спільної часткової власності на об'єкти нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 що складається з Ѕ частини житлового будинку, літера «А-1», зокрема на житлові приміщення квартири № 2 цього житлового будинку, визначені у техпаспорті як: 2-3 жилу кімнату, площею 16,6 кв. м, 2-4 жилу кімнату, площею 9,4 кв. м, 2-5 жилу кімнату, площею 11,9 кв. м, 2-6 жилу кімнату, площею 14,1 кв. м, 2-2 кухня, площею 7,6 кв. м, 2-7 ванну кімнату, площею 3,8 кв. м, 2-1 коридор, площею 5,5 кв. м, прибудова «а-1» ганок, площею 8,58 кв. м, а також надвірні господарські приміщення житлового будинку: 50 % сараю, визначеного в техпаспорті літерою «Б», погріб п/г, гараж, визначений літерою «Г», 50 % убиральня «Д», сарай «Е», сарай тимчасовий «Є», навіс «Ж», хвіртка № 3, колонка питна № 6, вигрібну яму № 9, огорожі № 11, № 12, № 15, № 16, хвіртка № 17, вимощення ІІІ.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Залишено в спільній частковій власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 таке майно: ворота № 4, замощення І та замощення ІІ, вигрібну яму № 7, огорожу № 13, які розташовані на території житлового будинку по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовуОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, керувався тим, що співвласники часткової спільної власності мають право на виділ в натурі їх частки, а виділення частини майна, а саме: воріт № 4, замощення І та ІІ, вигрібної ями № 7, огорожі № 13, одній із сторін приведе до перешкод користування своєю власністю другою стороною.

Апеляційний суд, залишаючи без змін оскаржувану частину рішення суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у виділенні їм у власність воріт № 4, замощення І та ІІ, вигрібної ями № 7, огорожі № 13, керувався тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 має єдиний в'їзд, де розміщені ворота № 4, замощення І та ІІ, тому передачею вказаного майна у власність одній із сторін буде порушено право другої сторони на користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, так як ворота є предметом, який забезпечує доступ до земельної ділянки під спільним двором, а замощення знаходиться на земельній ділянці під спільним двором, і саме через вказане майно здійснюється проїзд та прохід до будинку та господарських будівель як однієї, так і другої сторони спору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною частковою власністю. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19 липня 1993 року Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у подальшому перейменована на АДРЕСА_1,належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 5, т.1). Інша Ѕ частини вказаного будинку належить на праві власності ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а. с. 58, 59, 62, 63, т. 1).

Сторони підтвердили, що фактично між сторонами склався порядок користування будинком, який має два окремі входи, та господарськими будівлями.

Станом на 15 липня 1993 року по АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1) у м. Каневі Черкаської області існувало замощення І, огорожа № 1-4, вигрібна яма № 7, які вказані на схематичному плані в технічному паспорті із зазначенням місця їх розташування (а. с. 66−71, т. 1).

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за власний кошт здійснено перевлаштування воріт № 4, перероблено замощення І, у зв'язку з чим у технічному паспорті від 27 листопада 2015 року (а. с. 173−184, т. 1) воно позначено як замощення І та ІІ, огорожа № 13 та споруджено нову вигрібну яму № 8, проте співвласники житлового будинку - ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - згоди на здійснення таких робіт не давали.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що огорожа № 1-4, вигрібна яма № 7 та замощення І існувало вже в 1993 року, тому самовільне покращення вказаного майна не може надавати переваги при переході права власності, так як вказані речі є приналежністю головної речі - будинку, і слугують саме для можливості користування будинком та господарськими будівлями (ст. ст. 332, 358 ЦК України)

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак