АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3809/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1759/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 1999 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2014 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають з позивачем в Ізраїлі, АДРЕСА_1, та повністю знаходяться на її утриманні, що підтверджується додатком до посвідчення особи та закордонним паспортом позивача, а також рішенням суду по сімейним справам м. Рішон ле Ціон у державі Ізраїль від 12.12.2012 року № 28890-10-10.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, він приватний підприємець, на утриманні інших осіб не має, його мати проживає окремо. Він здоровий, працює та має змогу виконувати свій батьківський обовязок та утримувати дітей. Крім того, 05.04.2014 року позивач вже зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей та рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.05.2014 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісяця на утримання двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Але це рішення суду було скасоване рішенням апеляційного суду від 17.11.2015 року, так як не було доведено той факт, що діти проживають та знаходяться на утриманні матері і позов нібито подала не вона сама. Позивач вважає, що відповідач уникав сплати аліментів та уникав відповідальності за дітей та їх життя, та існування, так як не хотів сплачувати аліменти.

Позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми повноліття, починаючи з моменту першого звернення, а саме з 05.05.2014 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на утримання двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням дітьми повноліття, починаючи з 25 серпня 2016 року.

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині початку строку стягнення аліментів та просить стягнути аліменти з відповідача, починаючи з 05 травня 2014 року, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів, оскільки вказаний факт підтверджується поданням позову від імені позивача представником ОСОБА_7 в 2014 році про стягнення аліментів на утримання дітей, що свідчить про те, що позивачка вжила заходи для стягнення аліментів, бо відповідач ухилявся від свого обовязку по їх сплаті.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі з тих підстав, що існує рішення, що набрало законної сили про вирішення спору між сторонами з тих самих вимог та тих самих підстав.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, як необґрунтовану, на її думку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 року.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем в Ізраїлі, АДРЕСА_1, та повністю знаходяться на її утриманні, що підтверджується додатком до посвідчення особи та закордонним паспортом позивача, а також рішенням суду по сімейним справам Рішон ле Ціон у державі Ізраїль від 12.12.2012 року № 28890-10-10.

Шлюб між сторонами розірвано в 2014 році.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3 й стягуючи на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дитей, суд першої інстанції керувався ст.ст. 180, 182 СК України та виходив з доведеності факту невиконання відповідачем ОСОБА_8 його батьківського обовязку з утримання своїх неповнолітніх дитей.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, ч.1 ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Погоджується колегія суддів і із висновками суду першої інстанції про розмір аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача. На думку колегії суддів, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було в повній мірі враховано всі обставин, що встановлені ст. 182 СК України, зокрема матеріальне становища платника аліментів, а також відсутність у платника аліментів інших дітей, на утримання яких він сплачує аліменти.

Отже, встановивши, що матеріальне становище відповідача може забезпечити належний рівень розвитку дітей, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі 1/3 частини від заробітку ( доходу) відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей.

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду та визначення початку строку стягнення аліментів з 05 травня 2014 року доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачем ОСОБА_4 від сплати аліментів, оскільки вказаний факт підтверджується поданням позову від імені позивача представником ОСОБА_7 в 2014 році про стягнення аліментів на утримання дітей, що свідчить про те, що позивачка вжила заходи для стягнення аліментів, бо відповідач ухилявся від свого обовязку по їх сплаті.

Так, відповідно до ч.2 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

На думку колегії суддів позивач не надала належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів.

Посилання позивача при цьому на те, що нею в 2014 році було подано позов про стягнення з відповідача аліментів не можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2015 року відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції було не доведення, що на момент подання позову до суду позивач перебувала в Україні, або уповноважувала будь кого на подачу позовної заяви від свого імені.

У звязку з вище наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивача в частині стягнення аліментів за минулий час, оскільки подання позову про стягнення аліментів, який не доведено позивачем, не є належним доказом того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову доводи апеляційної скарги відповідача про те, щоіснує рішення, що набрало законної сили про вирішення спору між сторонами з тих самих вимог та тих самих підстав, оскільки в даному випадку поданий позивачем повторний позов містить посилання не на тотожні, а на інші факти, а саме ті, що на момент звернення з даним позовом діти проживають разом з матірю, а батько не виконує свій батьківський обовязок з утримання дітей.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: