АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого - судді Кулянди М.І.

суддів:Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження за апеляційною ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 червня 2017 року

встановила:

Заявник звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 травня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 52 164 гривень 96 коп. та зобов'язано для відновлення квартири АДРЕСА_1, що належить її матері, виконати необхідні роботи в квартирі АДРЕСА_2, а саме: влаштувати перемички над утвореними прорізами квартири АДРЕСА_2; влаштувати основу під димоходом другого поверху, забезпечивши передачу навантаження від вище розташованих каналів на прилеглу стіну або влаштувати нові канали, виготовити проект, який погодити в установленому порядку, щодо міжповерхового перекриття над приміщенням №1 та виконати передбачені проектом роботи.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Страчуком В.В. від 22 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа та надано

№ 22ц/794/788/17 р. Головуючий у 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія 59 Доповідач Кулянда М.І.

боржнику строк самостійно виконати рішення до семи днів з моменту отримання постанови.

В січні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського районного суду міста Чернівці з заявою про скасування ухвали про забезпечення позову у цивільній справі у зв'язку із частковим виконанням рішення суду в частині стягнення грошових коштів.

Вказувала на те, що як стало їй відомо із заяви про скасування заходів забезпечення позову, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

23 січня 2017 року нею в приміщенні Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 березня 2015 року з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 травня 2013 року з підстав,встановлених п.11 ч.1 ст.49, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець, в рамках виконавчого провадження №38986298, не вжив всіх необхідних дій для виконання судового рішення, в межах своїх повноважень та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Просила суд, поновити їй строк на оскарження постанови старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького міського управління юстиції Ткача В.В. від 16 березня2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП№38986298 та визнати неправомірною і скасувати вказану постанову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 червня 2017 року відмовлено представнику стягувача ОСОБА_3 в поновленні строку на оскарження постанови старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького міського управління юстиції Ткача В.В. від 16 березня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП№38986298

В задоволенні скарги представника стягувача ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відмовлено.

.На дану ухвалу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нову якою визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Ткача В.В. про закінчення виконавчого провадження ВП№38986298 від 16 березня 2015 року, оскільки вказана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником та її представником не наведено та не надано суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску спеціальної позовної давності для звернення до суду із скаргою.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у п. 16 постанови № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі - постанова пленуму № 6) також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Як встановлено судом першої інстанції, заявниця звернулася в серпні 2015 року до виконавчої служби із запитом з приводу руху виконавчого провадження та 27 серпня 2015 року особисто отримала лист, в якому зазначено про винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с. 25-26).

Про існування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження заявниця дізналася не в січні 2017 року як вона зазначає в апеляційній скарзі, а набагато раніше - 27 серпня 2015 року і майже півтора роки не вживала жодних дій для ознайомлення з виконавчим провадженням, для отримання постанови про закриття виконавчого провадження та її оскарження. Також заявником та її представником не надано доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду із скаргою.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції обґрунтовано посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 листопада 2016 року №6-2469 цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вказаної правової позиції порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявник без поважних причин пропустила строк звернення до суду із скаргою, підстав для його поновлення не має, а тому правильно відмовив в задоволенні скарги.

Доводи апелянта не впливають на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді О.О.Одинак

Н.Ю. Половінкіна