Справа № 645/4773/17
Провадження № 2/645/2496/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

при секретарі судових засідань - Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Виробничо - технологічне підприємство «Вода», Комунального підприємства «Харківводоканал» про зменшення суми заборгованості за комунальні послуги шляхом списання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила списати суму заборгованості за холодну воду та каналізацію 6377 грн. 93 коп.. В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно довідки КП «ВТП «Вода» її борг за сплату комунальних послуг станом на 2014 рік складає за холодну воду - 3365 грн. 04 коп., за каналізацію - 1195 грн. 54 коп.. Вважала, що ця сума підлягає списанню, так як згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою у відмові в позові. Згідно довідки за період з 2015 року по 01.10.2017 року їй нарахована сума заборгованості за холодну воду - 1089 грн. 39 коп., за каналізацію - 726 грн. 86 коп.. З жовтня 2014 року позивачу призначено субсидію, згідно якої вона мала сплачувати обов'язкові платежі, які вона сплачувала. Вважала дану суму нарахування необґрунтованою, та такою, що підлягає списанню. Таким чином, за строками позовної давності підлягають списанню суми 3365 грн. 04 коп., 1195 грн. 54 коп..

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

Позивач ОСОБА_2, у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі просивши суд про його задоволення.

Представник КП «ВТ «Вода» заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно рішення ХМР від 12.01.2011 року № 132/11 КП «ВТП «Вода» реорганізоване шляхом приєднання його до КПКГ «Харківкомуночиствод» та КП «ВТП «Вода» знаходиться на стадії ліквідації і послуг централізованого водопостачання та водовідведення не надає, а тому облік нарахувань та оплати за такі послуги не здійснює. Також в запереченнях зазначалося, що особа право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Зобов'язання списання заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, та не визначено механізму списання боргу, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

На підставі викладеного, вважали, позовні вимоги незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник КП «Харківводоканал» заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення та доводи позивача, представника відповідачів, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення, як і доказування, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (абз. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Послуга з водопостачання та водовідведення належить до комунальних послуг, у зв'язку з чим на правовідносини у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення поширюється дія Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та інших нормативно - правових актів у сфері житлово - комунального господарства (ч.1 ст.1, ст. 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а.

Згідно з вимогами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами затвердженими в установленому порядку.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог, щодо невірного розміру заборгованості перед підприємством відповідача.

У позові, ОСОБА_2 просила про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У випадку звернення відповідача з відповідним позовом до ОСОБА_2, з вимогами про стягнення заборгованості, позивач не позбавлений можливості заявити суду про застосування вимог закону щодо загальної позовної давності.

Необхідно зауважити, що відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 в КП «Харківводоканал», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (стаття 11 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Необхідно зауважити, що захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Зобов'язання КП «Харківводоканал» щодо списання заборгованості за оплату питної води не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -