У Х В А Л А

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Агро-Підгайці», ОСОБА_4, третя особа - Зборівське районне управління юстиції Тернопільської області, про визнання недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі; за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Агро-Підгайці» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» про визнання недійсним договору оренди землі та додаткової угоди оренди землі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» (далі - ТОВ «Мрія-Підгайці») задоволено. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Агро-Підгайці» (далі - ТОВ «Мрія-Агро-Підгайці») відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 липня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення районного суду від 25 липня 2016 року та стягнуто з ТОВ «Мрія-Агро-Підгайці» на користь ТОВ «Мрія-Підгайці» судовий збір в сумі 2 тис. 67 грн.; стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Мрія-Підгайці» судовий збір 2 тис. 67 грн.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Мрія-Агро-Підгайці» до ОСОБА_4, ТОВ «Мрія-Підгайці» про визнання недійсним договору оренди землі від 20 травня 2008 року залишено без змін. В частині позовних вимог ТОВ «Мрія Агро Підгайці» до ОСОБА_4, ТОВ «Мрія-Підгайці» про визнання додаткової угоди оренди землі від 15 квітня 2013 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в позові. Рішення в частині задоволення позову ТОВ «Мрія-Підгайці» до ТОВ «Мрія Агро Підгайці», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в позові ТОВ «Мрія-Підгайці». Додаткове рішення районного суду від 26 липня 2016 року скасовано, судові витрати покладено на сторони в межах понесених ними витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року касаційну скаргу ТОВ «Мрія-Підгайці» відхилено, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року ТОВ «Мрія-Підгайці» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ТОВ «Мрія-Підгайці» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня та 23 листопада 2016 року, 23 та 29 березня, 6 квітня та 13 вересня 2017 року та постанову Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року (справа №6-2540цс16), в яких, на його думку по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу ТОВ «Мрія-Підгайці», погодився з висновком апеляційного суду, який відмовив у задоволенні позову товариства про визнання поновленим договору оренди та визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною, оскільки ТОВ «Мрія-Підгайці», не здійснило державної реєстрації додаткової угоди у встановленому законом порядку, а ТОВ «Мрія-Агро-Підгайці», уклавши з ОСОБА_4 договір оренди спірної земельної ділянки та зареєструвавши його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, набуло право орендаря на цю земельну ділянку, а відтак зазначений договір оренди є дійсним.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі 6 квітня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду, який, установивши факти належного виконання сільськогосподарським товариством умов договору оренди землі, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору оренди на новий строк та укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендарем на таких самих умовах, що й запропоновані сільськогосподарським товариством, дійшов висновку про визнання недійсними договорів оренди землі, укладених орендодавцями з новим орендарем.

В ухвалах від 4 липня 2016 року та 23 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками апеляційних судів, які на підставі наданих сторонами доказів та відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшли висновку про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного орендодавцем з новим орендарем, оскільки позивач є добросовісним орендарем, його дії щодо продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору свідчать про його намір скористатись своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди з новим орендарем недійсним.

Ухвалою від 29 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду про те, що оскільки додаткова угода, укладена між орендодавцем та позивачем, хоч і була підписана сторонами однак не зареєстрована, як це передбачено її умовами, а тому визнання вказаного договору поновленим буде суперечити загальним засадам цивільного законодавства, а саме волевиявленню сторони щодо реєстрації договору і терміну його дії на новий строк.

В ухвалі від 23 листопада 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що на підставі статті 777 ЦК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач має переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк, яке порушене у зв'язку з укладенням орендодавцем з іншим орендарем договору оренди, який слід визнати недійсним.

У наданій для порівняння ухвалі від 13 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного орендодавцем з новим орендарем з огляду на те, що попередній договір оренди землі виконувався сторонами договору протягом 10 років, жодна із сторін договору не оспорювала його з підстав нікчемності та відповідач повністю визнав позов.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В постанові від 23 листопада 2016 року (справа№6-2540цс16) Верховний Суд України дійшов висновку про те, що права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеєм носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушеним, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. Ураховуючи зазначене, суди повинні встановити наявність конклюдентних дій орендаря, а саме продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав для визнання договору оренди з новим орендарем недійсним, а договір оренди землі з носієм переважного права поновленим.

Отже, відсутні також підстави вважати, що рішення суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Мрія-Підгайці» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Агро-Підгайці», ОСОБА_4, третя особа - Зборівське районне управління юстиції Тернопільської області, про визнання недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі; за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Агро-Підгайці» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» про визнання недійсним договору оренди землі та додаткової угоди оренди землі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Підгайці» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук