Справа №589/1372/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сінгур В. О.
Номер провадження 22-ц/788/823/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнивши (а.с. 76, 82), мотивував тим, що 01 вересня 2006 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 13175 доларів США на проведення розрахунків по договору купівлі - продажу трикімнатної квартири. На забезпечення виконання зобов'язання цього ж дня сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 25 квітня 2016 року становить 215802,71 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на належний ОСОБА_4 предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь - якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», посилаючись неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог Банку. Вказує, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кошти, проте останній ухиляється від виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого за договором уторилась заборгованість, у зв'язку з чим Банк вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Зазначає, що місцевим судом не було належним чином досліджено факт надання дозволу органом опіки та піклування на вчинення договору іпотеки, тому вважає, що відсутні підстави для відмови у позові. Вказує, що обраний позивачем спосіб захисту передбачений умовами договору іпотеки та нормами законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За статтею 213 ЦПК України рішення є законним, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалив його на основі повно та всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки та вважав, що договір іпотеки був укладений сторонами без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Крім того, суд послався на те, що під час розгляду справи позивачем не надано Звіту про оцінку майна, що унеможливило визначення його початкової ціни, та - доказів на підтвердження вимоги про виселення.

Однак, колегія суддів з даними висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2006 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 35, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 13175 доларів США на проведення розрахунків по договору купівлі - продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, зі сплатою 13,05 % річних, з терміном користування по 01 вересня 2026 року та сплатою заборгованості відповідно до графіку (а.с. 9 - 15).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 237 від 22 серпня 2006 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було надано дозвіл на вчинення правочину щодо передачі в іпотеку належної ОСОБА_4 вказаної вище квартири, в якій право на користування житловою площею мала і малолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за умови надання малолітній в разі непередбачених обставин права користування квартирою (а.с. 175).

В забезпечення виконання зобов'язання 01 вересня 2006 року сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є та ж сама квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,5 кв.м., що належала на праві власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі - продажу від 01 серпня 2006 року (а.с. 23 - 28).

Статтею 6 договору іпотеки передбачені способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 6.3 договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених п. 6.2 належить іпотекодержателю. Зокрема, за п. 6.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Пунктом 3.3 договору сторони узгодили оціночну вартість предмета іпотеки у розмірі 78275 грн., що за курсом НБУ на 01 вересня 2006 року складало 15500 доларів США.

Відповідач у повному обсязі не виконував умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 25 квітня 2016 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 215802,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7484,20 доларів США, за відсотками - 730 доларів США, що в сумі в національній валюті України становить 208177 грн. 78 коп., та неустойки - 7624,93 грн.

Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 83 - 84).

Розмір заборгованості відповідач не спростовував ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Банк у липні 2015 року та січні 2016 року направляв на адресу позичальника вимоги про повернення коштів, в яких повідомляв про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором від 01 вересня 2006 року та пропонував виконати кредитні зобов'язання. При цьому, Банк попередив боржника, що у разі невиконання цієї вимоги, буде розпочата процедура звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, а також просив звільнити житло (а.с. 29 - 34).

Крім того, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 35 від 01 вересня 2006 року в сумі 163755,46 грн., а також судовий збір на користь державного бюджету в сумі 1637,55 грн., тобто по 818,78 грн. з кожного (а.с. 17 - 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Та обставина, що позивачем не надано звіту про оцінку предмета іпотеки, не є підставою для відмови у позові Банку, у зв'язку з чим апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. Отже, зважаючи на те, що у договорі іпотеки сторони узгодили оціночну вартість квартири у розмірі 78275 грн., тому саме таку початкову ціну предмета іпотеки необхідно вказати для його подальшої реалізації, ураховуючи і обставини того, що на пропозицію апеляційного суду Сумської області в ухвалі від 21 червня 2017 року надати дані про початкову ціну предмета іпотеки станом на 26 липня 2017 року, яка була б не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, Банк не відреагував.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов передчасного висновку про те, що він позбавлений можливості визначити початкову ціну предмета іпотеки. При цьому, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не спростовував належними доказами розмір оціночної вартості предмета іпотеки.

До того ж, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Банку на підставі Закону України «Про охорону дитинства», за нормами якого на укладення договору іпотеки необхідний дозвіл органу опіки і піклування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним рішенням (а.с. 175).

При цьому, колегія суддів бере до уваги роз'яснення, викладені у п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, де, зокрема, зазначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання місцевого суду на ту обставину, що позивач не надав доказів на підтвердження вимоги про виселення, немає правового значення, оскільки, беручи до уваги уточнені позовні вимоги Банку (а.с. 82), такої вимоги ним не заявлялося.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за своїм змістом вказаний закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Таким чином, ураховуючи, що вказаним законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-58цс15.

Отже, приймаючи до уваги положення п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, ураховуючи, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У справі відсутні докази того, що у позичальника у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно, отже, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.

Розподіл судових витрат необхідно здійснити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Оскільки позов Банку задоволено, тому з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1374 грн., враховуючи ціну предмета іпотеки 78275 грн., за розгляд справи в суді першої інстанції та за апеляційний перегляд рішення суду - 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п. 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 35 від 01 вересня 2006 року станом на 25 квітня 2016 року в розмірі 215802,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 01 вересня 2006 року, а саме - квартиру АДРЕСА_2, яка на праві власності належить ОСОБА_4, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь - якій особі - покупцю за початковою ціною 403540,64 грн.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», рішення суду не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 1374 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 1515,80 грн. за апеляційний перегляд рішення суду.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -