справа № 208/251/17
№ провадження 6/208/55/17
УХВАЛА

21 липня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в складі:

Головуючого, судді Похвалітої С.М.

при секретарі Шешуревої Я.І.

за участю:

- заінтересованої особи ОСОБА_1,

- представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянув матеріали подання начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника,

в с т а н о в и в:

Начальник Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду із поданням про визначення часток майна боржника.

У своєму поданні начальник Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 просить суд визначити частку майна боржника ОСОБА_5 в спільній власності з його дружиною ОСОБА_6 наступним чином, визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання представник Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не зявився, надав клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

В судовому засіданні заінтересована особа особи ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримали подання начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника ОСОБА_5. Зазначили, що інше майно у боржника відсутнє, у звязку з чим не мають іншої можливості виконати рішення суду, тому просять суд задовольнити подання.

Вислухавши заінтересовану особу, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали подання, суд вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходяться виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа № 207/3668/14ц від 03 грудня 2014 року, виданий Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 боргу у розмірі 161381,41 грн., та виконавчого листа № 175/4276/14-ц виданого 06 лютого 2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1181949,42 грн.

На даний час рішення суду в добровільному порядку не виконано.

Відповідно до довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за дружиною боржника ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, право власності зареєстровано 14 лютого 2013 року.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених вказаним Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Начальник відділу ДВС у своєму поданні у цій справі посилався на ст. 357 ЦК України.

Однак, дана норма поширюється на відносини щодо спільної часткової власності.

Згідно із з ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Ст. 379 ЦПК України також стосується питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Так, в поданні начальника відділу ДВС ставиться питання, що регулюються ст.ст.60,63 СК України, то в даному випадку мова йде про право спільної сумісної власності подружжя, а ні про спільну часткову власність.

В силу вимог ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст. 68 ЦК України спільною сумісною власністю визнається спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

В силу вимог ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Звертаючись до суду з поданням, начальник відділу ДВС посилався як на підставу його задоволення також на відсутність у боржника ОСОБА_5 іншого майна.

Крім того, необхідно звернути увагу, що оскільки частка учасника у праві спільної сумісної власності заздалегідь не визначена, необхідною умовою реалізації права стягувача на звернення стягнення на частку є попереднє визначення судом даної частки. Лише після того, як частка була визначена в арифметичному вигляді, стягувач одержує право вимагати виділу майна, що припадає на цю частку, в натурі з метою звернення стягнення на нього.

Однак, подання та наявні у справі матеріали не містить жодних даних про наявність рішень, де було б проведено виділ частки у спільному майні та наявність даних щодо виділу частки в натурі, крім того, в даному випадку також повинно бути враховано вимоги ст.ст. 183, 187 ЦК України.

Виходячи з положень ст. 379 ЦПК України, суд не просто визначає, а саме виділяє частину майна що є у спільній частковій власності з метою подальшого звернення стягнення на неї, що відповідно до ст. 372 ЦПК України, має наслідком припинення права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, приватна власність, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, який здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки (ЖК України), п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

В п. 23 постанови Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідновстановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Крім того, для стягнення боргу, наприклад за договором позики, можливе звернення стягнення на спільне майно подружжя за зобов'язаннями одного з подружжя, однак також за умови, що всі отримане чоловіком за такими зобов'язаннями було використано в інтересах сім'ї. Так, згідно із постановою Верховного суду України від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12, судом зазначено: «Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що подання начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст.209, 210, 379 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні подання начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі Апеляційного скарги в 5-денний термін з дня її проголошення.

Суддя Похваліта С. М.