Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 328/629/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/778/3782/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про зобов'язання скласти постанову та відшкодування моральної шкоди шляхом вибачення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Саврана О.М., керівника Прокуратури Запорізької області Романова В.П., керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В. про припинення незаконних дій, відшкодування моральної шкоди шляхом вибачення, зобов'язання органу прокуратури виконати рішення Пологівського районного суду, зобов'язання скласти постанову про відшкодування шкоди.

Позивач просив суд припинити незаконні дії відповідачів - прокуратури, внаслідок складання постанов прокурорів Токмацької місцевої прокуратури Саврана О.М. від 04.04.2014 року та Свистуна О.В. від 03.06.2016 року про відмову у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди реабілітованому ОСОБА_3 внаслідок незаконних звинувачень за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358, ч. 3 ст. 185 КК України за період знаходження в якості обвинуваченого, підозрюваного, підсудного, засудженого з 05.03.2002 року по даний час; зобов'язати відповідачів відповідно до ст. 1-5, 11-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» скласти нову законну постанову, що має силу виконавчого документа, згідно вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», завданого незаконним звинуваченням за ч. 3 ст. 358 КК України. Також просив публічно вибачитись перед ОСОБА_3 на зборах працівників Токмацької місцевої прокуратури за незаконне тримання за ч. 3 ст. 358 КК України протягом 15 років, проведення досудового розслідування 13 разів, закриття звинувачень 5 разів, з нанесенням обвинуваченому ушкоджень заступником прокурора Токмацької місцевої прокуратури Шустовим В.В. та Бровченко Г.Ю., погрозами вбивства та вимаганням хабарів, з клопотаннями про призначення підсудному ОСОБА_3 судово-психіатричної експертизи з госпіталізацією в обласну психіатричну лікарню. Крім того, просив зобов'язати органи прокуратури виконати рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15.07.2016 року та 05.10.2016 року про скасування постанови в.о. прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Саврана О.М. від 04.04.2014 року, про відмову відшкодування шкоди ОСОБА_3, про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 судових витрат явки ОСОБА_3 в судові засідання 519 грн. від відповідача Токмацької місцевої прокуратури. Позивач також просив відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України відшкодувати судові витрати, а саме, компенсацію за відрив від звичайних занять внаслідок явки в судові засідання пропорційно розміру мінімальної заробітної плати - 3 200 грн.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 13.06.2017 року позовна заява в частині вимог про зобов'язання органу прокуратури відшкодувати ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 519 грн. за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15.07.2017 року залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 32).

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.08.2017 року позовна заява в частині вимог до прокуратури Запорізької області, Саврана О.М., керівника прокуратури Запорізької області Романова В.П., керівника Токмацької місцевої прокуратури Свистуна О.В. залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 113).

Таким чином, позов пред'явлено до відповідача - Держави Україна в особі Державної казначейської служби України. Відповідно до позовних вимог позивач просить суд: зобов'язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відповідно до ст.ст. 1-5, 11-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» скласти нову законну постанову, що має силу виконавчого документа, згідно вимог ст. 19 Закону «Про виконавче провадження», завданого незаконним звинуваченням за ч. 3 ст. 358 КК України; зобов'язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України публічно вибачитись перед ОСОБА_3 на зборах працівників Токмацької місцевої прокуратури за незаконне тримання за ч. 3 ст. 358 КК України протягом 15 років, проведення досудового розслідування 13 разів, закриття звинувачень 5 разів, з нанесенням обвинуваченому ушкоджень заступником прокурора Токмацької місцевої прокуратури Шустовим В.В. та Бровченко Г.Ю., погрозами вбивства та вимаганням хабарів, з клопотаннями про призначення підсудному ОСОБА_3 судово-психіатричної експертизи з госпіталізацією в обласну психіатричну лікарню.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Курдюковим В.М. відносно ОСОБА_3 порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

31.05.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Курдюковим В.М. було пред'явлено обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

04.11.2002 року, 16.05.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Вараницею О.О. було пред'явлено обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

02.12.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Вараницею О.О. ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

В ході досудового слідства за правилами КПК України в редакції 1960 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій, а саме, за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Вараниці О.О. від 16.05.2003 року.

11.12.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Войтенко А.В. в останній редакції винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2005 року постанова Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року скасована і справа направлена прокурору Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області для проведення досудового слідства.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02.02.2007 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та він звільнений від відбування покарання за закінченням строків давності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2007 року вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 02.02.2007 року було скасовано і направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2009 року постанова Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року була скасована та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 550 грн., та звільнено від відбування покарання у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2012 року вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року скасовано та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд.

03.09.2012 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області за визначеною підсудністю в порядку ст. 38 КПК України, а саме надійшла кримінальна справа № 1/826/3/2012 (2260231) в 11-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06.

В подальшому ОСОБА_3 звернувся з заявою до Апеляційного суду Запорізької області про зміну підсудності, в якій просив змінити підсудність порушеної щодо нього кримінальної справи за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направити її до Токмацького районного суду Запорізької області за місцем його мешкання, а також за місцем мешкання потерпілого, цивільного відповідача та свідків.

Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2013 року заяву ОСОБА_3 задоволено, змінено територіальну підсудність розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направлено кримінальну справу до Токмацького районного суду Запорізької області.

28.02.2013 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Токмацького районного суду Запорізької області, а саме, надійшла кримінальна справа в 12-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06 та клопотання № 11-п/778/30/13.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 20.03.2013 року кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 року залишено без змін.

28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за № 0000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 0000877, та об'єднані в одне кримінальне провадження за № 0000876.

Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження № 0000876 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року постанова заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. про закриття кримінального провадження № 0000876 за ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 3 ст. 358 КК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3 від 28.07.2013 року, скасована.

Постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Скляра А.І. від 15.04.2016 року об'єднане кримінальне провадження № 0000876 за ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 3 ст. 358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого є чинною.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року, справа № 328/2789/13-ц, позов ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 156 843 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та виконуючого обов'язки Токмацького міжрайонного прокурора були відхилені, апеляційна скарга Державної казначейської служби України - задоволена частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року по даній справі змінено, а саме, резолютивна частина рішення викладена в наступній редакції: "Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 156 846 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури". В решті рішення залишено без змін.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_3 19 200 грн. моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Токмацьке ГУ УМВС України в Запорізькій області повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучені відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002 року друкарську машинку без найменування у металевому корпусі зеленого кольору та друкарську портативну машинку без найменування з металевим корпусом сірого кольору.

У разі відсутності в камері схову Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області в наявності тимчасово вилучених друкарських машинок, відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002р.: двох друкарських машинок без найменування, одна - у металевому корпусі зеленого кольору, друга - портативна машинка у металевому корпусі сірого кольору, ухвалено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 700 грн. А також стягнуто з Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 05.05.2014 року.

Згідно власноруч написаної заяви ОСОБА_3 від 29.09.2014 року, він отримав 2 шт. друкарських машинок, вилучених з його власності в ході обшуку 21.10.2002 року. Претензій по поверненню йому друкарських машинок не має. Після чого, зазначені друкарські машинки у ОСОБА_3 повторно не вилучались, тобто на даний час повернуті ОСОБА_3

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області, Оберемко О.В. про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 в сумі 4 122,68 грн. - матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в задоволенні позову в іншій частині було відмовлено.

Постановою від 04 квітня 2014 року в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». В задоволенні позову ОСОБА_3 в іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року залишено без змін.

Зазначені обставини неодноразово встановлювались судами.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК є обов'язком суду.

За змістом наведених норм закону право на задоволення позову у справі має особа, яка не може в повній мірі реалізувати свої порушені, невизнані, або оспорені права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення та зобов'язання Держави Україна в особі Державної казначейської служби України публічно вибачитись перед ОСОБА_3 на зборах працівників Токмацької місцевої прокуратури за незаконне звинувачення за ч. 3 ст. 358 КК України протягом 15 років, проведення досудового розслідування 13 разів, закриття звинувачень 5 разів, з нанесенням обвинуваченому ушкоджень заступником прокурора Токмацької місцевої прокуратури Шустовим В.В. та Бровченко Г.Ю., погрозами вбивства та вимаганням хабарів, з клопотаннями про призначення підсудному ОСОБА_3 судово-психіатричної експертизи з госпіталізацією в обласну психіатричну лікарню, суд підставно виходив із того, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Відшкодування такої шкоди здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів державного бюджету.

Суд правильно наголосив на тому, що позивач просить Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати йому моральну шкоду шляхом вибачення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов'язання відповідача публічно вибачитися на зборах Токмацької місцевої прокуратури перед ним, не забезпечить дійсного припинення порушення його прав, та такий спосіб захисту права не передбачений положеннями ст. 16 ЦК України, тобто позовна вимога про принесення вибачень, як спосіб захисту, не є такою, що ґрунтується на законі.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача скласти нову законну постанову відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що має силу виконавчого документа, про відшкодування шкоди, завданої незаконним звинуваченням за ч. 3 ст. 358 КК України, суд дійшов вірного висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

З огляду на вищенаведені норми права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зобов'язання Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, яка взагалі не наділена правом складати такі постанови, вчинити зазначені дії, є порушенням норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки або базуються на викладі фабули справи, або є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, або зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: