Номер справи 623/2266/17
Номер провадження 2/623/1173/2017
04 грудня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Гуренко М.О.
з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість по вищевказаному договору не погашає.
Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з договору позики (розписки).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
До таких висновків дійшов Верховний суд України у Постанові від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15. Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Доказів про повернення відповідачем позивачу частково або повністю суми боргу матеріали справи не містять.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між сторонами, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1200,00 грн.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 202, 207, 526, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. О. Гуренко