Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/103/16 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц /778/3098/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист авторських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист авторських прав.

В позові, уточненому в ході судового розгляду, зазначала, що 23.05.2014р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в ТЦ «Квадрат», господарську діяльність в якому здійснює ОСОБА_2, представником ОСОБА_4 зафіксовано факти публічного показу та розповсюдження наступного товару: обкладинок для документів з малюнками картин ОСОБА_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (рос.) та «ІНФОРМАЦІЯ_3» (рос.). Товар представляє собою обкладинки для документів з малюнками, на яких без дозволу позивачки як автора відтворено твори образотворчого мистецтва під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», які були створені позивачем у 2008 році та 2009р. Вказує, що відповідач порушила її права шляхом публічного показу та розповсюдження без її дозволу як автора контрафактних примірників творів (піратство), розмістивши зазначені товари у приміщенні магазину таким чином, що відвідувачі ТЦ «Квадрат» та магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» мали змогу ознайомлюватись з даними товарами, а також шляхом реалізації у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» зазначених товарів.

Просила суд захистити її авторські права, порушені шляхом публічного показу та піратства контрафактних примірників творів під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» в складі обкладинок до документів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, стягнувши на її користь з відповідача суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат за факти публічного показу та реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_4 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2008 р.) та суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за факт публічного показу та реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_4 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» (2009 р.).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року позов задоволено частково.

Захищено авторські права ОСОБА_4, порушені шляхом публічного показу та піратства контрафактних примірників творів під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» в складі обкладинок до документів, ФОП ОСОБА_2

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 32000 гривень за факти публічного показу та реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_4 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2008 р).

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 32000 гривень за факт публічного показу та реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_4 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» (2009 р).

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 487,20 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є автором картин «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», які були створені нею, відповідно, у 2009р. та 2008р. Її авторство щодо вказаних картин підтверджується особистим характерним підписом у лівих нижніх кутах картин, особисто написаною назвою у центрі нижнього краю картини та зазначенням року створення у нижньому правому куті картин /а.с. 11, 12/.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 та копії рішення про реєстрацію авторського права на твір, 20.05.2014 року було зареєстровано збірку творів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_4» /а.с.13,14/.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_2 та копії рішення про реєстрацію авторського права на твір, 20.05.2014 року було зареєстровано збірку творів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_5» /а.с.15,16/.

23.05.2014р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в ТЦ "Квадрат", господарську діяльність в якому здійснює ОСОБА_2, було зафіксовано факти публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) наступного товару: обкладинки для документів з малюнком картини ОСОБА_4 "ІНФОРМАЦІЯ_2" та обкладинки для документів з малюнком картина ОСОБА_4 "ІНФОРМАЦІЯ_3". Товар представляє собою обкладинки для документів з малюнками, на яких без дозволу ОСОБА_4 як автора відтворено два твори образотворчого мистецтва під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" та «ІНФОРМАЦІЯ_2» /а.с.102/. Реалізація вказаного товару підтверджується товарним чеком від 23.05.2014р. /а.с. 240/.

Посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_2 здійснювала публічний показ та розповсюдження двох її творів, без її дозволу як автора, зокрема, шляхом розповсюдження контрафактної продукції - обкладинок для документів з малюнками, що відтворюють зображення її картин, ОСОБА_4 просила захистити її порушене авторське право шляхом стягнення з відповідача компенсації у розмірах 20 мінімальних зарплат щодо твору «ІНФОРМАЦІЯ_2» та 10 мінімальних зарплат щодо твору «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Частково задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що наданими позивачем доказами підтверджується її авторське право на картини, які були в незаконний спосіб відтворені на обкладинках для документів, а також доведеності факту незаконного публічного показу та розповсюдження відповідачем цих обкладинок з контрафактними примірниками творів ОСОБА_4, тому було захищено її авторське право шляхом стягнення з відповідача компенсацій у розмірі по 10 мінімальних зарплат за порушення щодо кожного твору.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що позивачем не доведено наявність у неї авторських прав на твори - картини «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», оскільки свідоцтва № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 не містять даних про факт і дату оприлюднення творів і форму їх вираження (зображення творів), а зазначення на наявних в матеріалах справи зображеннях підпису та року створення є недостатнім, так як не надано доказів на підтвердження приналежності підпису на картинках саме позивачу.

Колегія вважає ці ствердження апелянтів необгрунтованими, оскільки вони суперечать як положенням законів, так і наявним у справі доказам.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Згідно ч. 1 ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення.

Моментом створення твору слід вважати надання твору такої об»єктивної форми, яка придатна для сприйняття твору іншими особами, і його відтворення. Авторське право поширюється як на оприлюднені, так і на неоприлюднені твори. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Але за бажанням автора може бути здійснена державна реєстрація його авторського права на твір, про що видається відповідне свідоцтво.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» за відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).Аналогічні положення містяться в ч. 1 статті 435 ЦК України.

Отже, з аналізу змісту вказаних норм слідує, що авторське право на твір образотворчого мистецтва виникає з моменту створення картини.

Надані позивачем до матеріалів справи зображення з відтворенням картин «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» містять відповідні реквізити, які вказують на авторство ОСОБА_4, як то: характерний особистий їх підпис позивачем у лівому куті, який вже є впізнаваємим для загалу, рік створення в правому куті та назва твору посередині з нижнього краю картини. Крім того, сам зміст і характер малюнків вказує на фірмовий стиль ОСОБА_4 як художника.

За таких обставин, вже вказані ознаки самі по собі презюмують авторство ОСОБА_4 на вказані зображення. Та наявність свідоцтв про авторство ОСОБА_4 на твори, створені протягом 2008 та 2009 років, серед яких є спірні зображення, вказує на безспірність її авторства, що робить неспроможним ствердження відповідача про недоведеність авторства позивача щодо творів «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Натомість, заперечуючи авторство позивача на ці твори, відповідач доказів про зворот-

нє не надала, а також не зазначила, хто, на її думку, є автором цих творів, якщо не ОСОБА_4

Крім того, в долученому до матеріалів справи позивачем товарному чеку від 23.05.2014р. на підтвердження покупки товару у ФОП ОСОБА_2, вказано, що нею продано, а покупцем придбано за 185 грн. обкладинку на документ з картиною ОСОБА_4 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 ( а.с. 240).

Тобто вже на час продажу 23.05.2014р. обкладинки для документів продавцю було відомо, що на товарі маються зображення з картин ОСОБА_4, що не заставило його замислитись, чи законною є продукція, яка знаходиться на реалізації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з цього приводу заперечує факт реалізації нею вказаних обкладинок, а також приналежність їй вказаного товарного чеку.

Представник позивача в судовому засіданні пояснював, що вказані обкладинки йому продала не сама ОСОБА_2, а інший реалізатор. Проте, на приналежність торгової точки та цієї продукції відповідачу вказують реквізити печатки на товарному чеку, а також реалі- затором на його запит було надано свідоцтво про здійснення підприємницької діяльності на ім»я ФОП ОСОБА_2

Колегія вважає, що наявність на оригіналі товарного чеку від 23.05.2014р. печатки ФОП ОСОБА_2, її коду, які не спростовані відповідачем як неналежні їй, підтверджує, що господарську діяльність з реалізації цього контрафактного товару з зображеннями картин ОСОБА_4 здійснювала сам відповідач.

Намагаючись спростувати факт своєї причетності до реалізації вказаних обкладинок, відповідач в ході слухання справи прохала призначити судову почеркознавчу експертизу почерку і підпису у товарному чеку. Але судом їй було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_2 також заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого колегією було відмовлено у зв»язку з тим, що представник позивача не заперечував, що товар йому було продано не самою відповідачкою, а іншим реалізатором. А відтак, і товарний чек заповнювала не вона особисто, тому проведення експертизи в такому випадку не є необхідним, оскільки обставини, які хоче довести в такий спосіб відповідач, визнаються позивачем.

Також відповідач вказувала, що їй ніколи не видавався дозвіл на печатку, що вказує на те, що печатка, якою посвідчено товарний чек, їй не належить, на підтвердження чому надала лист Головного управління національної поліції в Запорізькій області ( Т. а.с. 245).

Однак у вказаному листі, датованому 18.02.2017р. зазначається лише про зміну нормативного акту щодо порядку здійснення діяльності з виготовлення печаток і штампів та надання дозволів на їх виготовлення юридичним і фізичним особам.

Будь-яких відомостей, які стосуються спірних правовідносин у цій справі, зокрема, щодо печатки ФОП ОСОБА_2, вказаний лист не містить, а тому не є належним і допустимим доказом як такий, що не стосується предмету доведення.

З пояснень представника ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду справи з»ясовано, що з приводу незаконності виготовлення або використання печатки з її реквізитами відповідач до правоохоронних органів не зверталась.

В такому разі відповідачем не спростовано приналежність печатки, яка міститься на

платіжному документі від 23.05.2014р., не їй, або щодо незаконного використання її печатки

будь-якою іншою особою.

За вказаних обставин, суд правильно визнав платіжний чек, оригінал якого долучено до матеріалів справи, належним і допустимим доказом у справі.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб - підприємців встановлено, що з 08.12.2008р. реєстраційною службою Мелітопольського МУЮ Запорізької області ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець, яка має право на здійснення, зокрема, наступних видів діяльності: КВЕД 18.13 Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; КВЕД 47.19 Інши види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний) ( Т. 1 а.с. 6-7).

Але відповідач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що в період з 01.05.2014р. по 30.05.2016р. не здійснювала господарської діяльності у ТРЦ «Квадрат» за адресою: АДРЕСА_1, що, на її думку, підтверджується довідкою, виданою власником цього приміщення - ТОВ «Союз-Інформ» ( Т. 1 а.с. 225).

Проте зі змісту довідки № 619 від 09.02.2017р. вбачається, що в цей період ФОП ОСОБА_2 не укладала договору оренди у ТРЦ «Квадрат», що не виключає можливість здійснення торгівельної діяльності в інший спосіб, а саме: зняття торгового місця в суборенду у іншого орендатора, а також надання своєї продукції під реалізацію, зокрема, без залучення найманих працівників. Тобто інформація вказаного листа не виключає факту, що торгівельна діяльність ФОП ОСОБА_2 23.05.2014р. в цьому ТРЦ здійснювалась.

Вказане підтверджувала представник ОСОБА_2 - адвокат Зімбіцька І.Ю. у письмових поясненнях в суді першої інстанції ( Т. 1 а.с. 168-169), з яких випливає наступне дослівно: «В торгівельному центрі «Квадрат» ОСОБА_2 здійснює свою діяльність. ФОП ОСОБА_2 розповсюджувала не твори ОСОБА_4, а складений товар - обкладинки для документів «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», який відповідно до ст. 19 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» є самостійним об»єктом авторського права».

Тобто спочатку відповідач в особі свого представника - адвоката Зімбіцької І.Ю. визнавала факт реалізації нею вказаних обкладинок з малюнками «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», заперечуючи лише, що вони є об»єктом авторського права. Але в подальшому змінила свою позицію, заперечуючи взагалі факт розповсюдження цих обкладинок, що свідчить про непослідовність позиції відповідача, а з урахуванням вищезазначених досліджень доказової бази доводить, що саме ці пояснення є спроможними.

Крім того, здійснення саме ФОП ОСОБА_2 торгівельної діяльності підтверджується також долученим до справи записом на диску факту придбання 23.05.2014р. обкладинки для документу в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТРЦ «Квадрат», з якого чітко вбачається, що у цьому магазині представник ОСОБА_4 оглядом товару встановив, що у ньому продаються обкладинки для документів з двома видами зображень малюнків ОСОБА_4 «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», одну з яких з малюнком «ІНФОРМАЦІЯ_2» 23.05.2014р. він купив із отриманням платіжного чеку, який долучено до справи. Крім того, повернувшись іншим разом на запит отримав для огляду у того ж продавця копію свідоцтва про реєстрацію, на якому було зазначено ФОП ОСОБА_2, її місце і дату реєстрації як ФОП, які збігаються з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відомості цього запису відповідач також не спростувала. Про будь-яке незаконне використання печатки та свідоцтва з її реквізитами доказів нею надано не було.

Таким чином, суд на підставі всієї сукупності зібраних у справі доказів встановив, що має місце факт незаконного публічного показу та реалізації обкладинок з контрафактними

примірниками творів ОСОБА_4

Відповідач в ході розгляду справи вказувала, що в такий спосіб авторське право позивача не може бути порушено нею, оскільки вона не виготовляла цей товар та не має відповідного обладнання для цього.

Проте такі ствердження суд правильно відкинув, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законів, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до статті 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені ст. 423 цього кодексу, а також право 1) вимагати зазначення свого імені у зв»язку з використанням твору, якщо це фактично можливо; 2) забороняти зазначення свого імені у зв»язку з використанням твору; 3) обирати псевдонім у зв»язку з використанням твору; 4) на недоторканість твору.

Аналогічні положення містить стаття 14 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», згідно з якою автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Статтею 440 ЦКУ визначені майнові права інтелектуальної власності на твір: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно ст. 15 ЗУ "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

За положеннями ст. 443 ЦКУ використання твору здійснюється лише за згодою автора.

Відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавець контрафактним примірником твору визнає примірник твору, який відтворений та/або розповсюджений з порушення авторського права. А способом порушення авторського права є не тільки виготовлення контрафактних примірників творів, але й сам лише факт їх розповсюдження без дозволу автора.

Згідно п. г) ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх

компетенції, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно п. 42 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Відповідно п. г) ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов»язаний у встановлених пунктом «г» цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

В позовній заяви позивач просила стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 20 мінімальних зарплат за незаконне виростання твору «ІНФОРМАЦІЯ_2» та 10 мінімальних зарплат за незаконне виростання твору «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Та суд, з урахуванням всіх обставин у справі, визначив для кожного з порушень авторського права компенсацію у мінімальному, передбаченому п «г» ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», розмірі - по 10 мінімальних зарплат, що були встановлені законодавством на час вирішення спору, тобто по 32 000 грн. за кожне порушення.

Зважаючи на наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому у відповідності до ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: