РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.

за участю секретаря - Алієвої І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2012 року Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за додатковою угодою № 1 до Договору позики № 938/99-4/8 від 25.10.1999 року, в розмірі 15215 грн. 04 коп., а також 899 грн. 15 коп. -інфляційних витрат та 1370 грн. 60 коп. -3 % річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 25.10.1999 року укладено договір позики № 938/99-4/8, відповідно до якого відповідачу надано цільову позику на загальну суму 70 650,00 грн. та визначено порядок її повернення.

01.12.1999 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, за якою відповідачу додатково надано цільову позику на загальну суму 76498,41 грн. та визначено порядок її повернення. На підставі заяви ОСОБА_2, позивач перерахував 76498,41 грн. на поточний рахунок ЖБК "ЖБК-98» для здійснення капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 01.10.2012 року заборгованість ОСОБА_2 за договором та додатковою угодою за період з жовтня 2009 року по жовтень 2012 року становить 15215,04 грн.; 899 грн. 15 коп. -інфляційні витрати та 1370 грн. 60 коп. -3 % річних.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року позовні вимоги ДП «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, були задоволені в повному обсязі .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2017 року, за заявою відповідача по справі вищевказане заочне рішення суду було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити а також пояснив, що до теперішнього часу відповідач числиться на підприємстві як боржник, та будь які відомості щодо оплати ним суми боргу, на підприємстві відсутні.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що вся сума позики була ним погашена 17.09.2003 року, шляхом внесення до каси ДП «Завод імені В.О. Малишева» суми коштів в розмірі 67132, 20 грн. , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 25.10.1999 року укладено договір позики № 938/99-4/8, відповідно до якого відповідачу надано цільову позику на загальну суму 70 650,00 грн. та визначено порядок її повернення. ( а.с.4)

Також, 01.12.1999 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, за якою відповідачу додатково надано цільову позику на загальну суму 76498,41 грн. та визначено порядок її повернення. ( а.с.5)

Відповідно до розрахунку погашення суми боргу, який був підписаний сторонами у справі, відповідач зобов'язався щомісяця в період часу з жовтня 2009 року по жовтень 2024 року включно, здійснювати оплату суми боргу в розмірі 422,64 грн., щомісяця. ( а.с.7)

На підставі заяви ОСОБА_2 від 01.12.1999 року, позивач перерахував 76498,41 грн. на поточний рахунок ЖБК "ЖБК-98» для здійснення капітального будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до п.6.1 Договору позику відповідач зобов,язаний повернути суму позики вказану у п.2 зазначеного Договору наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача або шляхом внесення відповідачем грошових коштів у головну касу ДП "Завод ім. Малишева".

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач висуває позовні вимоги до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за додатковою угодою № 1 до Договору позики № 938/99-4/8 від 25.10.1999 року, що виникла за період з 01.10.2009 року по 01.10.2012 року в розмірі 15215 грн. 04 коп.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера серії 02БД № 522758 від 17.09.2003 року, від ОСОБА_2, в рахунок оплати житла по АДРЕСА_1, касиром -ОСОБА_4 , було прийнято 67132, 20 грн. ( а.с.36)

Відповідно до архівної довідки № 1001 від 17.09.2003 року, ОСОБА_4 працювала старшим касиром на Харківському державному підприємстві « Завод імені В.О. Малишева» в період часу з 01.07.2002 року по 27.04.2007 року. ( а.с.37)

Таким чином, відповідачем в рахунок погашення суми заборгованості за додатковою угодою позивачу було сплачено 67132, 20 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно у 2003 року на підприємстві працювала касир Дворнікова , а також зазначив, що бухгалтерські документи за вказаний період на підприємстві не збереглися.

Отже, за період з 01.10.2009 року по 01.10.2012 року, за який позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 15215,04 грн., відповідачем було сплачено 67132,20 грн., тобто ОСОБА_2 17.09.2003 року здійснена сплата суми боргу в більшому розмірі ніж встановленому графіком щомісячних платежів, в рахунок погашення суми заборгованості наперед.

Враховуючи викладені обставини , суд вважає не обґрунтованими та не доведеними позовні вимоги ДП«Завод імені В.О. Малишева», у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Питання щодо розподілення судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 212, 215ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення виготовлено 21 липня 2017 року.

Суддя: І. В. Чайка