У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ІваненкоЮ.Г., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 вересня 2016 року о 20:20 год. її зять ОСОБА_5, керуючи належним їй автомобілем марки Mercedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Центральній у с. Стара Лішня Іваничівського району в напрямку м. Нововолинська, не зміг уникнути та допустив зіткнення з коровою, яка раптово вийшла на проїжджу частину.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначений транспортний засіб був пошкоджений і відповідно їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Вартість збитку становить 58 264,82 грн. Вважає, що моральна шкода полягає у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був порушений її звичний устрій життя, вона знаходилась у стресовій ситуації, яку спричинили значні переживання з приводу ушкодження її автомобіля. Нанесену їй моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 грн.

Погоничем та власником даної тварини був відповідач ОСОБА_4, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 127 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Оскільки, відповідач відмовився добровільно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, то позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з нього 58 264,82 грн - матеріальної шкоди, 10 000 грн - моральної шкоди та 7 163,65 грн - судових витрат.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено повністю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанцій, з яким також погодився апеляційний суд, виходячи із положень ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вини відповідача в заподіянні позивачу матеріальної і моральної шкоди немає.

Позивач не довела суду, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй була заподіяна як майнова так і моральна шкода саме у зв'язку з протиправними діями відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження зазначених доводів суду надано не було.

Та обставина, що відповідач супроводжував домашню тварину біля транспортного шляху і ця тварина вибігла на автодорогу, де сталася дорожньо-транспортна пригода, не може свідчити про те, що саме з вини відповідача позивачу була заподіяна шкода внаслідок пошкодження її автомобіля.

Також не є беззаперечним доказом вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка була складена поліцейським групи реагування патрульної поліції Іваничівського відділення поліції та Горохівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, оскільки відповідно до вимог статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а в даному випадку відсутнє судове рішення в адміністративній справі.

Доводи касаційної скарги та зміст судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко