АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/808/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 березня 2008 року між нею та Черкаським відділенням ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті в розмірі 106 000 доларів США, що на момент укладання договору еквівалентно 535 300 гривень.

ПАТ «УкрСиббанк» надало позивачці кредит у гривні, а не в доларах США.

До грудня 2014 року позичальник без прострочок сплачувала кошти в іноземній валюті в рахунок погашення кредитної заборгованості. Всього було сплачено 146 883, 68 доларів США. Однак, жодного долара на валютний рахунок позичальника зараховано не було, оскільки такий рахунок взагалі не був відкритий.

На письмове звернення від 28.05.2015 року до Державної фіскальної служби України про наявність інформації відносно відкриття банківських рахунків в іноземній валюті в доларах США та зарахування на них коштів у період з 2008 року по 2015 рік було отримано відповідь, якою підтверджено, що будь-які відомості щодо ОСОБА_6 відсутні. Дана відповідь підтверджує те, що позичальнику банком рахунок в іноземній валюті не відкривався, долари США не зараховувались, а відтак і не видавались.

З 2008 року і по цей час банк не надавав інформації з будь-яких питань, в тому числі і на законну вимогу споживача фінансових послуг, яким являється позивач, видати борговий документ про здійснені попередні сплати за кредитними зобовязаннями.

На момент вчинення правочину відповідач не мав права здійснювати операції з валютними цінностями, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а правочин між сторонами з надання кредиту у валюті не був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним.

Виходячи з того, що банком порушені її права, як споживача фінансових послуг, позивач просила суд визнати зазначений договір про надання споживчого кредиту від 17.03.2008 року №0 недійсним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом процесуальних та матеріальних норм права, упередженість та необ'єктивність суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову районний суд вірно вказав, що при укладенні оспорюваного кредитного договору були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

В судовому засіданні встановлено та підтвердженється матеріалами справи, що 17 березня 2008 між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк було укладено договір про надання споживчого кредиту ( а. с. 5 11).

Відповідно до п. 1.1 договору банк зобовязався надати позивачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті Долар США в сумі 106 000доларів США, що дорівнює еквіваленту 535 300 гривень за курсом НБУ на день укладання договору.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються шляхом їх зарахування на рахунок позичальника №6901.

Позичальник зобовязалась повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку до 16 березня 2027 року.

Відповідно до п.3.4.5 кредитного договору сторони погодили, що сукупна вартість кредиту визначається «Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту».

Згідно виписки з особового рахунку позивачки 17.03.2008 року здійснено банківську операцію з видачі з поточного рахунку позивачки грошових коштів в сумі 106 000 доларів США, що еквівалентно 535300 грн. (а.с. 15).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони погодили положення кредитного договору з усіх істотних умов договору, обумовили обсяг взаємних прав та обовязків, обсяг відповідальності за порушення умов договору тощо.

Підписання позивачем договору кредиту свідчить про те, що позичальник ознайомилась з умовами договору, на своє вільне волевиявлення прийняла їх, а тому твердження позивача про те, що банком не була надана повна інформація про умови кредиту не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно з положенням ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в редакції чинній на час виникнення правовідносин,на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і контролю» НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до чинного на час виникнення правовідносин п.5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93.

Колегія зазначає, що доводи апелянта про те, що при укладенні кредитного договору банком були порушені вимоги ст. 203 ЦК України , підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а тому районний суд прийшов до обгрунтованого висновку, що при укладенні кредитного договору банком повністю були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, і відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :