Справа №592/6444/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/920/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4», третя особа: головний лікар Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4» Стефаник Т.В., про визнання недійсними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а:

Підставою для звернення до суду з позовом стало накладення на позивачку дисциплінарних стягнень наказами головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4».

Зокрема, у липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила (а.с. 2 4, 60) і просила визнати незаконним наказ № 4-с від 06 травня 2016 року про оголошення їй догани та скасувати його.

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з іншим позовом, в якому просила визнати незаконними накази №№ 9-с та 124-ос від 01 та 03 листопада 2016 року про оголошення їй догани і про звільнення з роботи та скасувати їх, а також поновити її на роботі на посаді лікаря дерматовенеролога; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення та стягнути середній заробіток за один місяць; стягнути з відповідача середній заробіток за весь період вимушеного прогулу; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; стягнути моральну шкоду у зв`язку з незаконним звільненням у розмірі 3000 грн. (а.с. 149 150).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №592/6444/16-ц (провадження 2/592/98/17) за позовом ОСОБА_1 до КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4», третя особа: головний лікар Стефаник Т.В. про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани із цивільною справою №592/11126/16-ц (провадження 2/592/350/17) за позовом ОСОБА_1 до КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4», третя особа: головний лікар Стефаник Т.В. про визнання наказів незаконними та їх скасуванняя, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу присвоївши справі № 592/6444/16-ц (провадження №2/592/98/17) (а.с. 146).

Ухвалою цього ж суду від 27 квітня 2017 року виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4», третя особа: головний лікар ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу та час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди (а.с. 209).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними накази КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» №4-с від 06 травня 2016 року та №9-с від 01 листопада 2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани та скасовано їх.

Також визнано незаконним наказ №124-ОС від 03 листопада 2016 року в частині звільнення лікаря - дерматовенеролога ОСОБА_1 з 03 листопада 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (п.3 ст. 40 КзПП України).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря - дерматовенеролога КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4».

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивачки на роботі (а.с. 212 214).

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не задоволені клопотання позивача про залучення свідків та проведення медичної експертизи. Зазначає, що суд не взяв до уваги обставини про порушення ОСОБА_1 обов`язків лікаря у зв`язку з чим хворі подали на неї скарги, що і стало підставою для оголошення їй доган, а також суд не дав можливості надати відповідні докази відповідачу, які могли б свідчити про те, що трудові права позивача не були порушені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» - Пошутило В.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 27 лютого 2006 року працювала у КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» на посаді лікаря дерматовенеролога, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 168 170).

14 квітня 2016 року пацієнт лікарні ОСОБА_3 звернувся із заявою до головного лікаря цієї установи, в якій скаржився на дії лікаря - дерматолога ОСОБА_1 , яка оглянула його 13 квітня 2016 року, але направила до хірурга. Останній повідомив ОСОБА_3 про наявність у нього саме дерматологічного захворювання, проте при повторному зверненні до ОСОБА_1 вона не призначила лікування заявнику, а лише повідомила, що треба пройти обстеження. При цьому, як вказав ОСОБА_3 , лікар не виписала направлення на аналізи, а лише направила його до дільничного терапевта. Стан здоров`я вказаного хворого, як вбачається з його скарги, протягом дня погіршився, з`явилася слабкість, підвищилася температура, тому він був змушений звернутися до іншого лікаря дерматолога, який працював того ж дня, тобто 23 квітня 2016 року, у другу зміну у цій же лікарні. Лікар ОСОБА_4 призначив йому лікування і стан здоров`я заявника покращився (а.с. 11).

Вказана заява стала підставою для засідання комісії по проведенню службового розслідування. З протоколу засідання від 26 квітня 2016 року вбачається, що комісія дійшла висновку про порушення ОСОБА_1 етики і деонтології та порушення посадової інструкції: п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.15 (а.с. 10).

У рапорті завідуюча поліклініки № 4 ОСОБА_5 повідомляла головного лікаря, що для розгляду скарги ОСОБА_3 потрібні пояснення ОСОБА_1 , яка протягом тижня не відповідає на телефонні дзвінки та на інші звернення на робочому місці. Крім того, лікар ОСОБА_1 з 18 квітня по 22 квітня 2016 року повинна була проводити профогляд у КУ СОР Пансіонат для ветеранів, але зі слів завідуючої терапевтичним відділенням ОСОБА_6 , вона там з`являється близько 10-00 год. і працює до 12.00 год., проте згідно табелю робочого часу повинна працювати 4 години. Таким чином, зазначала, що розбір скарги зірвано, а також ОСОБА_1 не відпрацьовує робочий час, ігноруючи зауваження завідуючої, тому просила вжити заходів дисциплінарного стягнення (а.с. 15).

Наказом головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» № 4-с від 06 травня 2016 року позивачу оголошено догану на підставі матеріалів службового розслідування від 26 квітня 2016 року стосовно письмової скарги ОСОБА_3 та рапорту завідуючої поліклініки №4 ОСОБА_5 за порушення етики і деонтології та порушення посадової інструкції п.2.1, 2.2, 2.4, 2.15. Позивачка була ознайомлення із вказаним наказом 13 травня 2016 року, проте із винесенням догани не погодилась (а.с. 16).

Крім того, 07 жовтня 2016 року призовник ОСОБА_7 від імені Сумського військового комісара був направлений до Головного лікаря 4 поліклініки для заповнення акта із зазначенням діагнозу хвороби (а.с. 89).

У медичній картці призовника наявний запис лікаря дерматолога від 06 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що він направлений із міського воєнкомату, при цьому, його було проконсультовано онкологом 03 жовтня 2016 року, поставлено діагноз та видано направлення до військового комісаріату (а.с. 90).

13 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до головного лікаря КУ № 4 зі скаргою на дії лікаря ОСОБА_1 , з якої вбачається, що він звертався до лікаря ОСОБА_1 за направленням з військомату для заповнення Акта на дослідження стану його здоров`я, проте та відмовилась заповнювати акт (а.с. 154).

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 відмову в оформленні Акта дослідження стану здоров`я призовника мотивувала тим, що здійснюючи огляд ОСОБА_7 у воєнкоматі, вона заміняла іншого лікаря дерматолога, тому після консультації з онкологом ОСОБА_8 повинен був звернутись для оформлення акта саме до того лікаря, який на той час уже вийшов з відпустки та здійснював прийом призовників (а.с. 94).

Рапортом старший лікар медичної комісії повідомив головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» про неодноразову відмову лікарем ОСОБА_1 в оформленні відповідної медичної документації (а.с. 153).

Згідно з довідкою службового розслідування, підписаної заступником головного лікаря з поліклінічного розділу роботи та старшим лікарем терапевтом медичної комісії військомату, в ході службового розслідування підтвердився факт обґрунтованості скарги заявника, тобто дії лікаря ОСОБА_1 вважалися неправомірними, так як вони суперечили вимогам п. 2.12 наказу Міноборони України № 402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України» (а.с. 83).

Вказані скарга ОСОБА_7 та рапорт старшого лікаря стали підставою для винесення головним лікарем КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» наказу № 9-с від 01 листопада 2016 року догани лікарю - дерматовенерологу ОСОБА_1 за порушення п. 2.12 наказу Міноборони України № 402 від 14 серпня 2008 року. Позивачка була ознайомлена із наказом 02 листопада 2016 року та не погодилась із винесенням стягнення (а.с. 151).

Іншим наказом головного лікаря № 24-ос від 03 листопада 2016 року на підставі матеріалів службового розслідування від 28 жовтня 2016 року стосовно письмової скарги ОСОБА_7 та рапорта старшого лікаря, у зв`язку з неодноразовим порушенням трудової дисципліни ОСОБА_1 , за що відповідно до наказів від 06 травня 2016 року № 4-с та від 01 листопада 2016 року № 9-с до неї застосувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивачку було звільнено з роботи 03 листопада 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 81).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності наказами відповідача відбулося з порушенням встановленого порядку притягнення працівника до відповідальності, зокрема, не були отримані письмові пояснення позивачки, її не було ознайомлено з результатами службової перевірки, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати свої заперечення, а також склад комісії для проведення службових перевірок був сформований без відповідних наказів.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржено працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Перевіряючи доводи сторін, встановлено, що Порядком про проведення службового розслідування, затвердженого головним лікарем КУ № 4 04 січня 2016 року, визначено процедуру проведення службового розслідування стосовно працівників КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» за фактом подання заяви, скарги від відвідувачів чи пацієнтів лікарні, з метою перевірки фактів, викладених у відповідній заяві чи скарзі (а.с. 198 203).

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 вказаного Порядку керівник протягом десяти робочих днів з дати надходження заяви чи скарги на відповідного працівника приймає рішення про проведення службового розслідування або про відмову у задоволенні вимоги, викладеної у скарзі. Рішення про проведення службового розслідування оформляється наказом по лікарні, в якому, серед іншого, зазначається склад комісії з проведення службового розслідування.

Пунктом 9 Порядку визначені обов`язки членів комісії. Зокрема, обов`язок повідомити працівника, стосовно якого проводиться розслідування, про його права і обов`язки до початку проведення службового розслідування, надати для ознайомлення працівнику висновок службового розслідування, а на його вимогу матеріали службового розслідування, у разі незгоди працівника з висновком - запропонувати йому подати письмові зауваження.

Згідно з пунктом 12 Порядку працівник, стосовно якого проводиться розслідування, має право ознайомитись з наказом про проведення службового розслідування до початку його проведення, надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали і їх копії щодо обставин, які досліджуються, бути присутнім під час виконання відповідних заходів, ознайомлюватись з матеріалами службового розслідування, надавати зауваження тощо.

Відповідно до п. 13, 14 Порядку за результатами службового розслідування складається довідка чи висновок, яка підписується членами комісії та надається для ознайомлення працівнику, який має право висловити до нього свої письмові зауваження.

За п. 1.3 посадової інструкції, затвердженої головним лікарем, лікар дерматовенеролог поліклініки № 4 у своїй роботі керується чинним законодавством України про охорону здоров`я, КзпП України та нормативно правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію дерматовенерологічної допомоги (а.с. 12 14).

Оголошуючи позивачу догану, відповідач у наказі від 06 травня 2016 року послався на порушення позивачкою посадової інструкції, зокрема п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.15, згідно з якими лікар дерматовенеролог зобов`язаний за графіком роботи, затвердженим адміністрацією поліклініки, вести прийом амбулаторних хворих, забезпечити діагностику та ефективне лікування; забезпечити медичну допомогу хворим, враховуючи психологічні та соціальні аспекти пацієнтів; використовувати в роботі сучасні методи та засоби профілактики, діагностики і лікування хворих; виконувати стандарти технологій обстеження та лікування хворих.

Крім того, лікар дерматовенеролог зобов`язаний працювати у тісному контакті з лікарями терапевтичного, інфекційного, хірургічного, офтальмонологічного, рентгенологічного, імунологічного, фізіотерапевтичних профілів, лікарями функціональної діагностики та іншими (п. 2.13 посадової інструкції).

Виходячи з п. 4.1 Інструкції, за свою діяльність лікар несе відповідальність у відповідності до чинного законодавства України та нормативно правових актів, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я.

Разом з тим, відповідно до п.п. 3.5, 3.13, 3.16 посадової інструкції лікар має право: приймати участь у нарадах з питань оцінки своєї роботи та у розгляді скарг хворих, їх родичів, працівників, на правовий та соціальний захист.

Таким чином, з матеріалів справи та показів свідка ОСОБА_4 , даних в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, що здійснюючи 13 квітня 2016 року прийом ОСОБА_3 , що був призначений на 09-10 год., в тому числі і після консультації цього пацієнта за рекомендацією позивачки з лікарем хірургом, який виявив дерматологічне захворювання, лікар ОСОБА_1 порушила свої професійні обов`язки, так як повинна була забезпечити хворому своєчасну діагностику і лікування захворювання, у тому числі, виписавши йому направлення на аналізи. Проте, у зв`язку з неналежним виконанням позивачкою своїх професійних обов`язків хворий ОСОБА_3 змушений був того ж дня звернувся за медичною допомогою до іншого лікаря дерматовенеролога ОСОБА_4 , який прийняв його у цей же день після 12-ї години і призначив йому лікування.

Отже, враховуюче те, що факт порушення посадових обов`язків лікарем ОСОБА_1 у ході прийому хворого ОСОБА_3 знайшов своє належне підтвердження, тому колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині скасування наказу КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» №4-с від 06 травня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани, у зв`язку з чим висновки суду про задоволення вказаної вимоги є помилковими, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, даючи правову оцінку діям позивачки щодо відмови в оформленні Акта дослідження стану здоров`я призовника ОСОБА_7 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 2.12 наказу Міноборони України № 402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України» у разі, коли лікарям важко визначити стан здоров`я призовника, його направляють на амбулаторне або стаціонарне обстеження в лікувально-профілактичний заклад, про що лікарем або лікарем - членом призовної комісії (комісії з питань приписки) робиться відповідний запис в додатковому аркуші до облікової карти призовника, на збірному пункті - у картці амбулаторного обстеження та медичного огляду, на зворотному боці із зазначенням об`єктивних причин направлення, куди направляється, попереднього діагнозу. При цьому, призовнику видається направлення, у якому вказується попередній діагноз та що необхідно уточнити при обстеженні для прийняття рішення. Направлення підписує лікар, який призначив обстеження, і лікар - член призовної комісії (комісії з питань приписки), який проводить контроль за об`єктивністю і доцільністю призначеного обстеження. Після проведення обстеження складається Акт дослідження стану здоров`я, який підписується головним лікарем лікувально-профілактичного закладу. Акт подається у військовий комісаріат на розгляд призовної комісії (комісії з питань приписки).

На виконання вказаного наказу Міноборони наказом головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» № 39/1 від 04 січня 2016 року з 01 січня 2016 року в структурних підрозділах закладу запроваджено обстеження призовників, які направляються з військомату, для встановлення їх стану здоров`я. Визначено відповідальних осіб по контролю за веденням обстежень, всіма спеціалістами лікарні, а саме ОСОБА_9 заступника головного лікаря з ПРР та ОСОБА_5 завідуючу поліклінікою № 4 (а.с. 204).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами огляду призовника ОСОБА_7 , який був проконсультований лікарем онкологом за направленням позивачки ОСОБА_1 і мав при собі відповідний висновок спеціаліста, саме лікар ОСОБА_1 повинна була оформити Акт дослідження стану здоров`я цього призовника.

Зокрема, заперечення позивачки, викладені у її письмових поясненнях (а.с. 94) про те, що за оформленням вказаного вище медичного Акта ОСОБА_7 повинен був звернутися до іншого лікаря, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки з наказу лікувального закладу № 39/1 від 04 січня 2016 року (а.с. 204) вбачається, що обстеження призовників, які направляються з військомату для встановлення стану здоров`я, повинно здійснюватись всіма спеціалістами лікарні, значить і позивачко також, яка, до того ж, і направляла призовника на обстеження до лікаря онколога.

Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги стосовно скасування дисциплінарного стягнення у даному випадку також не підлягають задоволенню, тому висновок місцевого суду про задоволення цієї вимоги також є помилковим, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 23 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених нормою п. 3 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Крім того, необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню.

З матеріалів справи вбачається, що передумовою для винесення наказу від 03 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором стала скарга ОСОБА_7 , при цьому відповідачем вказано, що подібні порушення трудової дисципліни позивачка вчиняла раніше, зокрема, наказами від 06 травня 2016 року та 01 листопада 2016 року до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Отже, на звільнення позивачки з роботи за наказом від 03 листопада 2016 року у відповідача були для цього підстави.

За таких обставин, коли суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи і дав їм неналежну оцінку, а також допустився порушень норм матеріального права, тому рішення суду в частині задоволення позову і визнання незаконними та скасування наказів КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» №№ 4-с, 9-с від 01 та № 124-с від 03 листопада 2016 року необхідно скасувати, відмовивши у задоволенні позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Питання про судовий збір необхідно вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року в даній справі скасувати і відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 4»в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -