Справа № 159/3190/17
Провадження № 2/159/1083/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом Назарчук ОСОБА_1 до Волинського обласного санаторію матері і дитини "Турія", ліквідаційної комісії КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач 30.08.17 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом до Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія». Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 16.03.02 р. працювала у Волинському обласному санаторії матері і дитини «Турія» на посаді вихователя. За наказом № 17 від 06.06.17 р. вона була звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач - Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія" заборгував їй зарплату, що, згідно з довідкою № 43 від 29.08.17 р., складає суму 4 172 грн. 16 коп.. Вона неодноразово зверталась до відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини "Турія" з приводу проведення виплати заборгованості по зарплаті, однак, безрезультатно. З дня її звільнення відповідач не провів з нею розрахунку по зарплаті, тому, покликаючись на ст. ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з вказаного вище відповідача на її користь як суму заборгованості по зарплаті, так і її середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 07.06.17 р. по 30.08.17 р. за 85 діб. Просить позов задовольнити.

У подальшому 20.10.17 р. позивачем було подано суду заяву про уточнення позовних вимог, що, за своєю суттю є заявою про їх збільшення, у якій, покликаюсь на наведене вище обґрунтування позовних вимог, позивач просить для обчислення середнього розрахунку при вирішенні спору врахувати мінімальну зарплату по Україні на місяць за станом на 01.01.17 р.. Просить стягнути з відповідача на її користь в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні - 15 589 грн. 50 коп. за період з 07.06.17 р. по 20.10.17 р..

За ухвалою суду від 20.10.17 р. до участі у розгляді справи в якості співвідповідача було залучено ліквідаційну комісію КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія".

В судове засідання позивач та її представники не з'явились. Однак, попередньо подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, де зазначено, що позов підтримується повністю. Просять позов задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не зявились, хоча, кожен зокрема, відповідачі належно оповіщені. Про причини неявки своїх представників суду не повідомили. Письмових заперечень проти позову до суду не подано.

Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач працювала у відповідача - у Волинському обласному санаторії матері і дитини «Турія» - на посаді вихователя з 16.03.02 р. та з 06.06.17 р. вона була звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами у трудовій книжці серії БТ II № 210 43 19, заведеній 10.08.93 р. Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія» на ім»я позивача; копією наказу № 17 від 06.06.17 р. «Про звільнення», виданого відповідачем - Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія».

Згідно з довідкою № 43 від 29.08.17 р., виданою відповідачем - Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія» - за станом на 29.08.17 р. виникла заборгованість останнього перед позивачем по зарплаті в сумі 4 172 грн. 16 коп..

Тобто, відповідач - Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» - на дату звільнення позивача та на даний час не виплатив позивачеві заборгованість по нарахованій але не виплаченій зарплаті в сумі 4 172 грн. 16 коп., не провів з нею повного розрахунку на день звільнення і продовжує невиплату по даний час.

Ця сума підлягає стягненню з відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» - на користь позивача у повному обсязі.

Так, відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу,

Відповідачами не доведено суду, що спірна сума була виплачена позивачеві вчасно у день звільнення, на дату звернення позивача із розглядуваним спором до суду, чи на дату розгляду спору судом.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Та обставина, що позивач надала суду довідку про суму боргу по зарплаті від 29.08.17 р., свідчить про звернення позивача до відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» - як колишнього роботодавця, по питанню повного розрахунку, що, однак, проведений так і не був.

Таким чином, є доведеним факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці у зв'язку з невиплатою при звільненні позивачу зарплати, а оскільки такий розрахунок не був здійснений у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, є підстави для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 р. мінімальна середня зарплата у місячному розмірі з 01.01.17 р. по даний час становить 3 200 грн..

Згідно з листом Ковельської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області № 1 504/03 06 08 - 08 від 11.10.17 р., встановлено, що інформація про доходи позивача, у, зокрема, І кв. 2017 р., відсутня. Однак, з врахуванням того, що розмір зарплати працівника в Україні не може бути нижчим встановленого на законодавчому рівні, при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача суд приймає до уваги розмір мінімальної зарплати по Україні у квітні травні 2017 р. як суму, з якої слід обраховувати середній заробіток.

Враховуючи, що у розпорядженні суду немає даних, що спростували б доводи позивача в частині під ставності збільшення нею позовних вимог, суд вважає, що слід застосувати саме положення ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» при обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою КМ України № 100 від 08.02.95 р..

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.17 р. по 20.10.17 р. складає 15 589 грн. 50 коп. (6 400 грн. зарплата за 2 місяці квітень та травень, що є не нижчою від мінімальної зарплати в Україні) : 39 (робочі дні у квітні і травні 2017 р.) = 164 грн. 10 коп. що є середньоденним заробітком позивача.

164 грн. 10 коп. х 95 робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.17 р. по дату подачі заяви про збільшення позовних вимог суду - по 20.10.17 р. = 15 589 грн. 50 коп..

Таким чином, суд, повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» - слід стягнути на користь позивача заборгованість по зарплаті, що виникла за станом на 29.08.17 р., в сумі 4 172 грн. 16 коп.; компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку за період з 07.06.17 р. по 20.10.17 р., з врахуванням обсягу позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

З врахуванням того, що на дату ухвалення судового рішення наявні докази того, що відповідач - Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» - є юридичною особою, перебуває в стадії припинення діяльності, тобто, на час розгляду справи в суді наділена статусом юридичної особи, не вважається такою, що вже припинилася, в силу ст. 96 ЦК України самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Отже, за законом на даний час обов'язок виплати належних позивачеві при звільненні сум покладається, в даному випадку, на відповідача - Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія», а не на відповідача - ліквідаційну комісію КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія". Остання, відповідно до вимог ст. 105 ЦК України, наділена лише повноваженнями щодо управління справами юридичної особи на час процедури ліквідації та виступає від імені юридичної особи, що припиняється. Сама ж юридична особа вважається діючою зі всіма наслідками. Тому у позові до ліквідаційної комісії слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в гривневому еквіваленті становить, відповідно, за станом на 01.01.17 р. 640 гривень та 8 000 гривень.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем заявлено поєднану між собою вимогу майнового характеру. При цьому, ціна позову становить 19 761 грн. 66 коп.. Таким чином, 1 % від ціни позову становитиме 197 грн. 61 коп.. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» - на доход держави судового збору у повному обсязі, тобто, в сумі 640 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 218, 224 228, 367 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 47, 104, 105, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Назарчук ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги Назарчук ОСОБА_1 до Волинського обласного санаторію матері і дитини "Турія" задовольнити повністю.

Стягнути з Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» на користь Назарчук ОСОБА_1:

- 4 172 (чотири тисячі сто сімдесят дві) грн. 16 коп. заборгованості по заробітній платі за станом на 29.08.17 р.;

- 15 589 (п»ятнадцять тисяч п»ятсот вісімдесят дев»ять) грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.17 р. до 20.10.17 р., а всього 19 761 (дев»ятнадцять тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 66 коп..

У позові Назарчук ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія" відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» на доход держави 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:ОСОБА_2