Справа № 1304/506/12 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/1754/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання єдиним покупцем за договором купівлі-продажу, визнання інвестором за договором інвестування, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання єдиним покупцем за договором купівлі-продажу, визнання інвестором за договором інвестування, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення таким, що проголошене з неповним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обґрунтування рішення суду в частині, що позивачка не визначилася із суттю та правовою природою взаємовідносин між сторонами не відповідає дійсності. Правова природа відносин між позивачем та відповідачем-1 взагалі не ґрунтувалася та не могла ґрунтуватися на засадах Сімейного кодексу України. Вказує на те, що в період знайомства та існування періодичних контактів між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, тобто в період 2002-2005 року, ОСОБА_7 не мав фінансової можливості придбати спірне майно за власні кошти, оскільки згідно довідки про доходи з місця роботи від 14.10.2008 року заробітна плата відповідача-1 за період серпень 2001 року по листопад 2004 року склала 40878 грн., тобто в середньому 1021 грн. на місяць. Інших доходів відповідач-1 не мав і не міг мати, оскільки перебував на державній службі. Зазначає, що покази свідків у даній справі є конкретизованими та підтверджують викладені ОСОБА_2 у позовній заяві обставини. Зокрема, показами свідків достовірно підтверджено, що ОСОБА_7 навмисно здійснював психологічний тиск на ОСОБА_2 з метою оформлення придбаного майна на нього, а спірне нерухоме майно було придбано за кошти ОСОБА_2 В той же час жоден допитаний свідок достовірно не підтвердив обставин придбання саме ОСОБА_7 спірного майна. Також, вказує на те, що ОСОБА_10 не надано суду жодного доказу про те, що він мав кошти на придбання квартири №19 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві та будинку і земельної ділянки на вул. Народній, 38 у м. Києві, а його посилання на наявність у нього земельної ділянки, яку він продав та на те, що кошти йому передавала колишня дружина ОСОБА_11 є голослівними та нічим не підтверджені.

У судове засідання, окрім представника позивача, відповідача ОСОБА_4 та її представника, решта, осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином. Обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, а також і те, що, зокрема, інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник, а від однієї із третіх осіб (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9В.)до суду надійшли письмові пояснення по суті спору із клопотанням про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідача та її представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 215, ч.1-3, ч.5,ч.6 ст.203, ст.ст. 321, 328, 392, 655 ЦК України, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_2 стали підтримувати товариські відносини з 2002 року, та вступили у церковний шлюб 29.11.2003 року, що вбачається із свідоцтва таїнства подружжя від 29.11.2003 року. Відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на праві приватної власності належить кв.№3 на вул.І.Франка, 4 у м. Львові, відповідно до свідоцтва про право власності №20080 на квартиру, від 12.05.1994 року. Згідно договору купівлі продажу квартири від 10.10.2002 року, ОСОБА_2 продала ОСОБА_13 квартиру №79 на вул. Мельникова, 83-Д у м. Києві. Згідно договору №54119 інвестування будівництва житлового будинку від 29.09.2003 року, укладеного між ЗАТ «Трест Київміськбуд», як забудовником та ОСОБА_7, як інвестором, забудовник зобовязався своїми силами і засобами за рахунок залучених від інвестора коштів, збудувати і передати інвестору обумовлене житло (обєкт інвестування), а інвестор зобовязується забезпечити відповідне фінансування та прийняти його у свою власність для особистого проживання на умовах цього договору. Адресою житла (обєкту інвестування) є: ж/м Оболонь, 3-А м-н., ділянка №54 (будів), секція 1 (будів.), № квартири 19 (будів.), поверх 8, кількість кімнат 3, загальна площа 92,81 кв.м., запланований термін здачі будинку в експлуатацію IV квартал 2004 року. Квартира №19 у корп.7 на пр. Героїв Сталінграду,8 у м.Києві належить ОСОБА_7, згідно свідоцтва про право власності від 26.04.2005 року та технічного паспорту на квартиру, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна. Відповідно до акту прийому передачі квартири інвестору від 23.02.2005 року, ПАТ «Трест Київміськбуд - 1», як забудовник та ОСОБА_7, як [інвестор], склали акт про те, що згідно договору інвестування будівництва №54119 від 29.09.2003 року, забудовник побудував та передає, а інвестор приймає квартиру, що знаходиться у будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграду у м.Києві. Згідно попереднього договору від 01.06.2004 року, продавці: ОСОБА_14 та ОСОБА_15, як продавці зобовязались передати у власність ОСОБА_2, як покупця, а покупець зобовязалась прийняти та сплатити вартість житлового будинку загальною площею 43,7 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, які знаходяться у м.Києві на вул. Народній, 38/16. Сторони зобовязались скласти проект договорів купівлі продажу та дотримуватись умов зазначеному у попередньому договорі. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №124885, державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №124886, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 від 0,1000 га земельної ділянки на вул. Народній, 38/16 у Соломянському районі м. Києва. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, житловий будинок на вул.Народній,38/16 у м.Києві належить на праві приватної власності ОСОБА_16 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 15.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_17 та ОСОБА_18 будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться у м.Києві на вул.Народній,38/16. який розташований на земельній ділянці, зазначеній на плані під літерою «А», деревяний, жилою площею 27,60 кв.м., вбиральня під літерою «В», сарай під літерою «Б» + спорудження за №1. Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_17 та ОСОБА_18 по 1/2 частині кожен належну продавцям на праві власності земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, розташовану у м. Києві на вул. Народній,38/16. Відповідно до довіреності від 24.11.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_19, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси як співвласника земельної ділянки, розташованої у м.Києві на вул.Народній,38/16, площа якої становить 0,1000 га, з приводу отримання державного акта про право власності на землю та у будь яких установах та організаціях України з приводу будівництва на вказаній земельній ділянці, а також з питань погодження та затвердження виготовленої проектної документації. Згідно договору №793 від 07.02.2005 року на виконання проектних робіт, ТзОВ «Арніка», як виконавець та ОСОБА_2, як замовник уклали договір, згідно якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання робіт по створенню обєкта архітектури, а саме індивідуального житлового будинку на вул.Народній, 38/16 у м.Києві. Також між сторонами договору був укладений протокол погодження договірної ціни на виконання комплексу робіт, повязаних зі створенням обєкту архітектури індивідуального житлового будинку на вул. Народній, 38/16 у м.Києві від 07.02.2005 року та складений акт здачі прийому виконаних робіт 01.04.2005 року. Також, суд, оцінюючи покази ряду свідків про те, що ОСОБА_2 надавала ОСОБА_7 значні кошти на придбання спірного майна, прийшов до висновку про те, що такі покази є загальними, не конкретними, в деяких випадках, здобуті зі слів інших осіб, а тому не можуть прийматися судом до уваги. Надання значної суми коштів не було оформлено в законом встановленому порядку. Також, не було посвідчено належним чином той факт, що ОСОБА_7 зобовязувався повернути ОСОБА_2 надані йому кошти, або повернути зареєстроване майно. Також, суд врахував те, що сама позивачка не визначилася із суттю та правовою природою взаємовідносин між сторонами, не вказала, за яких правових підстав були укладені угоди, та які саме угоди передачі коштів відповідачу, послалась на різні статті ЦК України, які взаємовиключають одна одну, є суперечливими. Зокрема, щодо вимоги позивача про визнання єдиним покупцем за договором купівлі продажу від 15.07.2004 року житлового будинку №38/16 на вул. Народній у м.Києві та земельної ділянки на вул. Народній,18/16 у м. Києві ОСОБА_2, та визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок №38/16 на вул. Народній у м.Києві та земельної ділянки на вул. Народній у м.Києві, та визнання інвестором по договору інвестування будівництва житлового будинку №54119 від 29.09.2003 року, ж/м Оболонь, 3-А, м-н. ділянка №54 ОСОБА_2, суд прийшов до висновку, що така задоволенню не підлягає. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, договору №54119 інвестування будівництва житлового будинку від 29.09.2003 року, укладеного між ЗАТ «Трест Київміськбуд», як забудовником та ОСОБА_7, свідоцтва про право власності від 26.04.2005 року, та технічного паспорту на квартиру №19 у корп. 7 на пр. Героїв Сталінграду, 8 у м. Києві, договору купівлі продажу житлового будинку від 15.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, на вул. Народній, 38/16, який розташований на земельній ділянці, договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, розташованої у м. Києві на вул. Народній, 38/16, такі були укладені з доброї волі ОСОБА_2 та ОСОБА_7, оформлені належним чином з дотриманням вимог чинного законодавства. Щодо визнання недійсним договору дарування квартири №19 в будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві, від 20.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з моменту його укладення та визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру №19 будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграду у м.Києві ж/м Оболонь, суд вважав, що зазначена позовна вимога теж не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_7 на законних підставах набув право власності на спірну квартиру. А відтак і мав право укласти договір дарування із своєю донькою ОСОБА_4 Щодо вимоги про визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру №3 у будинку №4 на вул. І.Франка у м. Львові, суд також прийшов до висновку, що у задоволенні такої слід відмовити, оскільки квартира була набута у законом встановленому порядку, з доброї волі сторін, з дотриманням форми та умов договору. Також, суд, оцінюючи докази, додані представником позивача до справи з матеріалів кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_20, за ст.190 КК України, не взяв їх до уваги, оскільки кримінальне провадження закрите у звязку із відсутністю складу злочину у діяннях ОСОБА_7 Таким чином, оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто переконливих доказів на підтвердження позовних вимог, суд вважав, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому до задоволення не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, крім цього судом не дотримано вимог закону.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася в суд з даним позовом у, якому з врахуванням заяв про уточнення (збільшення) позовних вимог (Т.1 а.с.3-4, 93-97, 174-178, Т.3 а.с. 1-18, Т.4 а.с. 149-150) остаточно просила про: визнання її єдиним покупцем за договорами купівлі продажу від 15.07.2004 року житлового будинку №38/16 на вул. Народній у м. Києві та земельної ділянки на вул. Народній, 18/16 у м. Києві; визнати за нею право власності на житловий будинок №38/16 на вул. Народній у м. Києві та земельну ділянку на вул. Народній у м. Києві; визнати її інвестором за договором інвестування будівництва житлового будинку №54119 від 29.09.2003 року, ж/м Оболонь, 3-А, м-н. ділянка №54; визнати недійсним договір дарування квартири №19 в будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві, від 20.04.2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з моменту його укладення; витребувати від ОСОБА_4 квартиру №19 в будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві; визнати за нею право власності на квартиру №19 будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграду у м. Києві ж/м Оболонь; визнати за нею право власності на квартиру №3 в буд. 4 на вул. Івана Франка в м.Львові.

При цьому позивач у вказаних позовній заяві та заявах-уточненнях (Т.1 а.с.3-4, 93-97, 174-178, Т.3 а.с. 1-18, Т.4 а.с. 149-150), як підстави позову вказувала ст.ст. 15, 202, 203, 229, 231 ЦК України посилаючись, зокрема, на відсутність її волевиявлення як учасника правочину, вчинення нею дій в період збігу тяжких обставин та на невигідних нею умовах, вчинення правочинів під впливом помилки, вчинення правочинів під фізичним та психічним тиском, а також внесення нею особисто коштів при укладенні правочинів іншими особами, тощо.

Відповідно до вимог ЦПК України (ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 27, 30, 31, 33, 57-62, 118-121, 127, 128, 130, 158, 159, 161, 167, 168, 173, 176-178, 192, 208-210, 213-216 ЦПК України) однією із функцій суду при розгляді справи є зясування підстав та предмету позову, а, також, згодом, його обґрунтованості. Не зазначення таких, зазначення неналежним чином, не в повній мірі, суперечливість таких та ін. не є підставами для відмови у позові, а підставами, що свідчать про необхідність зясування підстав та предмету позову судом за допомогою передбачених законом процесуальних механізмів та відповідно вирішення конкретного спору (із конкретними підставами та предметом) із визначенням обґрунтованості позовних вимог чи безпідставності таких.

Як вбачається із оскаржуваного рішення судом першої інстанції при вирішенні спору таких вимог закону у повній мірі дотримано не було та однією із підстав відмови у задоволенні позову судом вказано: «…що сама позивачка не визначилася із суттю та правовою природою взаємовідносин між сторонами, не вказала за яких правових підстав були укладені угоди, та які саме угоди передачі коштів відповідачу, послалась на різні статті ЦК України, які взаємовиключають одна одну, є суперечливими».

Зважаючи на наведене слід вказати, що судом у достатній мірі не зясовано предмету та підстав позову, а тому ухвалене судове рішення не слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону. Без зясування предмету та підстав кожної із позовних вимог суд позбавлений можливості переходити до наступних стадій розгляду справи, заслухати позицію відповідачів та третіх осіб стосовно позову (конкретних підстав та предмету), досліджувати докази, тощо і відповідно не взмозі ухвалити рішення у справі.

Відповідно рішення суду ухвалене при не дотриманні таких вимог закону та не вчиненні згаданих вище процесуальних дій судом залишатись в силі не може та підлягає скасуванню.

Перевіряючи підстави та предмет позову з метою зясування обґрунтованості позовних вимог колегія суддів вважає, що у суду апеляційної інстанції відсутня можливість перевірки більшості із заявлених позовних вимог із заявлених підстав позову у звязку із незалученням належних відповідачів (співвідповідачів) як позивачем при поданні позову та заяв про уточнення, зміну позовних вимог, тощо, так і через не розясненням необхідності цього позивачу судом та відповідно невжиття для цього відповідних процесуальних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобовязаний розяснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обовязків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобовязаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано. Так судом на обговорення вказане питання не ставилось та позивачу таке його право не розяснювалось і відповідно позивач такого права не реалізовував у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків про що він повинен був бути поінформований судом.

Так, як вбачається із заявлених вимог про визнання позивача єдиним покупцем за договорами купівлі продажу від 15.07.2004 року житлового будинку №38/16 на вул. Народній у м. Києві та земельної ділянки на вул. Народній, 18/16 у м. Києвіта похідних від них про визнання за нею права власності на житловий будинок №38/16 на вул. Народній у м. Києві та земельну ділянку на вул. Народній у м. Києві, відповідачами у спорі із такими вимогами є у першу чергу сторони договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 15.07.2004 року (реєстраційні номери договорів у реєстрі 1177 та 1178). Такими, як вбачається із договорів купівлі-продажу (Т.1 а.с. 146, 153) є: продавці ОСОБА_17 та ОСОБА_21 та покупці, які залучені до участі у справі: позивач та відповідач ОСОБА_7

Без залучення сторін договору, а саме продавців за таким, для яких такий правочин створює відповідні права та обовязки та відповідно вимога про зміну покупців із двох на одного прямо впливає на їх права та інтереси як сторони правочинів, оскільки змінює такі та призводить до нових наслідків, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача на права та обовязки впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Аналогічно, що стосується вимоги про визнання позивача інвестором за договором інвестування будівництва житлового будинку №54119 від 29.09.2003 року, ж/м Оболонь, 3-А, м-н. ділянка №54 та похідних від неї про визнання недійсним договору дарування квартири №19 в будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві, від 20.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з моменту його укладення; витребування від ОСОБА_4 квартири №19 в будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграда у м. Києві; визнання за позивачем права власності на квартиру №19 будинку №8 корпус 7 на пр. Героїв Сталінграду у м. Києві ж/м Оболонь, суд, без залучення сторони договору інвестування (чи його правонаступника), а саме ЗАТ «Трест КИЇВМІСЬКБУД-1» не вправі вирішувати вимогу що впливатиме на його права, обовязки та інтереси та вирішувати питання про задоволення такої вимоги і похідні від неї.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині вимог з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду для вирішення даного спору в цій частині вимог повторно із вирішенням, зокрема, і питань, про які йшлося, зокрема, залучення належних відповідачів, співвідповідачів, тобто осіб на права, інтереси, обовязки яких прямо впливає рішення суду у даному спорі до участі у справі.

Що стосується вимоги про визнання права власності на квартиру №3 у будинку №4 на вул. І.Франка у м. Львові, то, на думку колегії суддів, такі вимоги заявлені до належних відповідачів, якими є відповідачі ОСОБА_7П та ОСОБА_4, однак є безпідставними.

Так, як на підставу позову в цій частині вимог ОСОБА_2 посилалась (що підтвердив і її представник в суді апеляційної інстанції) на те, що стан квартири, яка належить відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 12.05.1994 року та набута ними в порядку приватизації (Т.1 а.с. 6) був покращений нею шляхом проведення там ремонту за її кошти, а тому право власності на таку повинно бути визнано за нею.

Колегія суддів вважає, що така вимога є безпідставною зважаючи на те, що така підстава набуття права власності відповідно до глави 24 Розділу І книги Третьої ЦК України не передбачена. Доказів же, зокрема, створення такого майна (ст. 331 ЦК України), перероблення речі із створенням нової (ст. 332 ЦК України), укладення договору про такий спосіб набуття майна між сторонами (ст. 334 ЦК України), тощо, що могло б бути підставою для визнання за нею права власності на спірний обєкт нерухомості позивачем не представлено та судом не здобуто.

Застосування ст.ст. 62, 74 СК України, як підстави набуття права власності на частину спірної квартири, що належить ОСОБА_7 позивачем, колегія суддів, вважає теж неможливим, оскільки перебування позивача та вказаного відповідача у шлюбі або проживання їх однією сімєю позивач категорично заперечує.

Зважаючи на вказане у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вказане апеляційну скаргу слід визнати частково обґрунтованою та таку задовольнити частково.

Рішення ж суду слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання єдиним покупцем за договором купівлі-продажу, визнання інвестором за договором інвестування, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_22