Справа № 524/1080/17
Провадження № 2/524/1160/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В судовому засіданні 18.07.2017 року судом було постановлено ухвалу про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 через відсутність документів, що підтверджують сплату судового збору. При постановлені ухвали суд виходив з того, що спеціальним законом, який регулює питання справляння та повернення судового збору, звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір». Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

В ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції від 8 листопада 2011 року визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вказані зміни були внесені у ЗУ «Про захист прав споживачів» саме ЗУ «Про судовий збір», норми якого змінені законом від 22 травня 2015, зокрема, в частині визначення кола осіб, які звільненні від сплати судового збору. Згідно редакції вказаного закону на час подання позову споживачі були виключені із кола осіб, які звільненні від сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали суду, 24.07.2017 позивачем було надано суду заяву, в якій останній посилаючись на практику Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просив суд продовжити розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали заяви ОСОБА_1, приходить до наступного.

В своєму рішенні «Stubbings and others v. The United Kingdom» від 22 жовтня 1996 року Європейський суд з прав людини нагадав, що в пункті 1 статті 6 втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак право доступу до суду не є абсолютним: воно може підлягати обмеженням, застосування яких допускається в порядку презумпції, оскільки таке право, з огляду на сам його характер, потребує державного регулювання. У цьому звязку Договірні держави наділені певним полем розсуду, але остаточно визначати, чи дотримано вимоги Конвенції, має Суд. Він має переконатися, що застосовувані обмеження не перешкоджають залишеним особі можливостям доступу (і не звужують їх) у спосіб чи мірою, що підривають саму суть цього права. Крім того, обмеження права на доступ до суду суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не має легітимної мети і якщо не забезпечено належного пропорційного співвідношення між використаними засобами та поставленою метою.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_1 звернувся до суду, як споживач за захистом порушених прав, а також його майновий та сімейний стан, зокрема те, що останній є домогосподарем і виховує трьох дітей, з метою забезпечення його права на доступ до суду, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 та продовжити розгляд справи по суті.

Керуючись ст.208-210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Продовжити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди по суті, призначивши судове засіданні на 31.07.2017 о 08:10.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Д.Андрієць