АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Білич І.М., Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за поданням заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнка В.В. про примусове входження до житла чи іншого володіння боржника,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою ОСОБА_4

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року задоволено подання заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнка В.В. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. Дозволено примусове входження до квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований та проживає боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1 та може мати рухоме майно, з метою проведення перевірки його майнового стану.

Справа № 753/7138/17-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/8253/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.М. Колесник
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання повністю. В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що квартира належить виключно їй на праві власності відповідно до рішення суду, вона не є боржником по виконавчому провадженню № 53119002 та жодних боргових зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не має. Вказала про те, що боржник у вказаній квартирі не зареєстрований та не проживає, на підтвердження чого надала довідку №22 від 20.03.2013 року видану ОСББ «Господарик», доказів знаходження його майна у даній квартирі матеріали справне містять. Зазначила, що оскаржувана ухвала порушує її конституційні права (недоторканість житла) як єдиного законного власника квартири АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Інші особи, які беруть участь у даній справі (їх представники) в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, оскільки їх неявка не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника в даному випадку є необхідним заходом для забезпечення виконання судового рішення.

Так, за змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, з ВДВС Бориспільського районного управління юстиції до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшов виконавчий лист № 2а-611/2011 виданий 12.04.2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 1817552,23 грн. для виконання за місцем отримання пенсії боржника.

14 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову №53119002 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

Постановою державного виконавця від 22.03.2017 року № 53119002 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_5 та направлено виклик з вимогою з'явитися 31.03.2017 року до виконавчої служби.

Із витягу державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.03.2017 року вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Прус О.М. 21.09.2012 року накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_5 та оголошено заборону на його відчуження; постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 08.09.2015 року накладено арештна рухоме майно ОСОБА_5 та оголошено заборону на його відчуження.

Матеріали справи містять підтвердження неодноразового виходу виконавця за місцем проживання боржника, проте вимога державного виконавця про надання доступу до приміщення проігнорована, а судове рішення, які відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України, не виконується.

Згідно відповіді з відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 29.03.2017 року ОСОБА_5 з 15.03.2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46-47).

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем доведено, що боржник має право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки зареєстрований у ній у визначеному законом порядку, боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту рухомого майна, доступу до житла у відведений час для вчинення виконавчих дій не надано.

Отже, незважаючи на те, що спірна квартира перебуває у власності ОСОБА_1, колегія вважає за необхідне зазначити, що метою примусового проникнення державного виконавця до житла є встановлення факту наявності або відсутності рухомого майна, належного боржнику, з метою перевірки його майнового стану та подальшого опису та накладення арешту на це майно з метою виконання рішення суду. Надання судом дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до зазначеної квартири будь-які права ОСОБА_1, як власника зазначеної квартири, жодним чином не порушує. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються, оскільки є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів критично оцінює надану заявником довідку №22 від 20.03.2013 року видану ОСББ «Господарик», оскільки вона не може бути доказом у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені в ній відомості спростовуються матеріалами справи та інформацією наданою відділом адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 29.03.2017 року.

З огляду на зазначене вище, державний виконавець у порядку визначеному законом звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, в даному випадку, єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису майна та накладення на нього арешту для подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, належним чином встановив фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права постановив ухвалу про надання державному виконавцю можливості примусового проникнення до житла боржника.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: