Справа № 642/3790/17ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 р. м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про зміну формулювання звільнення та стягнення затримки остаточного розрахунку

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому вказав, що на підставі судового рішення від 13.05.17 року, яке набуло законної сили, його з 29.05.17 року було допущено до роботи на посаді головного енергетика в Інституті проблем кріобіології і кріомедицини НАН України. Оскільки позивачу було створено несприятливі умови для роботи він був змушений 06.06.17 року поштовим звязком надіслати відповідачу заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. Оскільки позивача було звільнено за ч.1 ст. 38 КЗпПУ він прохає суд змінити дату звільнення з 29.06.17 року на дату ухвалення судового рішення. Змінити формулювання звільнення з ч. 1 ст. 38 на ч. 3 ст. 38 КЗпПУ в звязку з чим стягнути вихідну допомогу у розмірі 7200 грн. Оскільки при звільнені ОСОБА_1 не виплачено допомогу з тимчасової втрати працездатності за лікарняним листом він прохає стягнути з відповідача 1080грн. та у звязку із затримкою виплати остаточного розрахунку прохає стягнути середній заробіток з 30.06.17 року по день ухвалення судового рішення в загальному розмірі 12720 грн. Також прохає стягнути на користь держави судові витрати та винести окремі ухвали на адресу правоохоронних органів щодо посадових осіб відповідача та їх представника в судовому засіданні.

В судове засідання позивач зявився. Позов підтримав посилаючись на підстави в ньому викладені. Зазначив що несприятливі умови для його роботи що створив відповідач підтверджуються чисельними судовими рішеннями. Пояснив що за лікарняний лист йому компенсації сплачено не було. Ті суми лікарняних виплат що письмово довів представник відповідача не відповідають тій сумі що повинна була бути йому виплачена. Зазначив що представник відповідача так і не надав суду оригінал його заяви про звільнення.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив що ОСОБА_1 було звільнено на підставі його заяви за ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, яка надіслана електронною поштою в якій він не вказував саме за якою частиною він прохає його звільнити. При звільнення з позивачем проведено повний розрахунок належних йому виплат зокрема сплачено лікарняний лист згідно до діючого законодавства.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним:

судом встановлено що з 26.05.17 року ( дата встановлена рішенням Ленінського р/с м. Харкова від 04.07.17 року) ОСОБА_1 було допущено до роботи на посаді головного енергетика згідно до рішення Ленінського р/с м. Харкова від 13.05.17 року.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 38 КЗпПУ працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Наслідком звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ є положення про сплати звільненому вихідної допомоги згідно до ст. 44 КЗпПУ.

Згідно до копії трудової книжки звільнений 15.06.17 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Записом від 29.06.17 року запис №23 визнаний недійсним та звільнений 24.06.17 року згідно до наказу № 82-ос від 26.06.17 року.

В судовому засіданні встановлено, оскільки не заперечувалось та визнавалось сторонами, що зміна запису в трудовій книжці відбулась згідно до закінчення терміну дії лікарняного листа який потребував належного оформлення. Зазначене підтверджується також копією заяви ОСОБА_1 від 24.06.17 року та копією наказу від 29.06.17 року № 82-ОС (с.с. 75-76).

За змістом ст. 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір при цьому самостійно визначається з причинами які спонукають його до розірвання трудового договору. У разі якщо вказані працівником причини звернення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпПУ) не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпПУ.

06.06.17 року ОСОБА_1 поштовим звязком надіслав відповідачу заяву з проханням звільнити його з описом вкладення документів. Аналізуючи надані суду копії зазначених документів суд приходить до наступних висновків. Суду надана заява ОСОБА_1 від 02.06.17 року про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ яка підписана позивачем (є по суті оригіналом) і не є копією щодо якої встановлено що вона була надіслана відповідачу (с.с. 15). Згідно до опису вкладання у цінний лист на адресу відповідача надсилалась заява з проханням звільнити за власним бажанням без зазначення частини ст. 38 КЗпПУ за якою ОСОБА_1 прохає його звільнити. Відповідачем суду надана інша копія заяви ОСОБА_1 від 02.06.17 року (с.с.73) де частина ст. 38 КЗпПУ не вказана. І хоча заява в подальшому містить переписану диспозицію ч. 3 ст. 38 КЗпПУ, відсутність в ній зазначення частини ст. 38 по суті дала можливість відповідачу провести звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпПУ. Суд не може трактувати вказане як самостійну змінену відповідачем підставу звільнення оскільки ОСОБА_1 своєю заявою підставу для свого звільнення вказав після прохання звільнити його за власним бажанням.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не погоджується з посиланнями ОСОБА_1 щодо наявності у нього підстав для звернення до відповідача з вимогою про звільнення в звязку з неналежним виконанням законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору оскільки вказаний факт не встановлений рішеннями судів від 13.05.17 року, від 05.07.17 року; від 04.07.17 року та від 16.08.17 року а отже відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України підлягає доказуванню.

При прийомі на роботу ОСОБА_1 погодився з умовами праці, положеннями колективного договору. У вимогах скасувати догану від грудня 2016 року йому було судовими рішеннями відмовлено. Поновлений на роботі він був на підставі рішення від 15.05.17 року згідно до якого ОСОБА_1 припустився адміністративно правопорушення та відповідач при цьому перевищив міру покарання за вказане порушення. Надані медичні документи не передбачали створення особливих умов праці. В медичній картці ОСОБА_1 вказано що він придатний до роботи головним енергетиком. Заяву про звільнення подавав не особисто, а поштовим звязком, а отже стверджувати що він не дав згоду на звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, та на нього створювався тиск з боку керівництва відповідача не можливо.

Також суд не вважає доведеними належними та припустимим доказами що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про звільнення його саме за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ а отже позовні вимоги про зміну дати та формулювання звільнення задоволенню не підлягають.

В звязку з відмовою про зміну формулювання звільнення не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги оскільки вказана вихідна допомога може бути стягнута робітникам звільненим за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ.

Судом встановлено що ОСОБА_1 було видано лікарняний лист АДВ № 495383 з 15.06.17 року по 23.06.17 року (с.с.18, 80). Зазначений лікарняний лист було складно з помилкою в адресі робітника ( с.с. 94). В звязку з вищезазначеним лікарняний лист було подано 10.07.17 року як зазначив ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 06.09.17 року (с.с. 109).

Відповідачем до суду надано розрахунок лікарняного листа № 495383 серія АДБ згідно до якого підлягають нарахуванню за рахунок підприємства 94.30 грн. та 75.44 грн. за рахунок соціального страхування та протокол засідання комісії із соціального страхування № 13 від 10.07.17 року (с.с. 135,137). Також було надано підтвердження перерахування ОСОБА_1 на платіжну картку 144.91 грн. за лікарняний лист ( с.с. 149).

В письмових поясненнях від 06.09.17 року ОСОБА_1 надав суду підтвердження отримання ним на платіжну картку суми 60.73 грн. та зазначив її як компенсація за невикористану відпустку ( с.с. 109). Разом з тим відповідачем суду надано копію платіжного доручення № 29 від 21.07.17 року за яким сума 60.73 грн. перерахована позивачу як «оплата листів непрацездатності за липень 2017 року» (с.с. 130). Таким чином стверджувати що оплата лікарняного ОСОБА_1 не відбувалась взагалі підстав не має.

Згідно до діючого законодавства підприємство сплачує робітнику лікарняний лист за перші 5 робочих днів. В подальшому сплата лікарняних листів відбувається виконавчою дирекцією Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Суд відхиляє посилання позивача на невідповідність сплаченої суми дійсній заборгованості оскільки суду не надано доказів належності ОСОБА_1 до виплати більшої суми.

Таким чином суд вважає що позовні вимоги про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку є такими що не підлягають задоволенню як спростовані матеріалами справи.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати. Судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Винесення окремої ухвали є правом а не обовязком суду і до способу захисту порушених або не визнаних прав позивача ніякого відношення не має. Таким чином вимоги щодо винесення окремої ухвали не можуть вважатись такими що підлягають розгляду або доказуванню в цивільному судочинстві.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 23, 36, 38, 44, 149, 232, 233, 235 Кодексу законів про працю України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про зміну формулювання звільнення та стягнення затримки остаточного розрахунку залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховськи