Справа № 355/523/17
Провадження № 2/355/334/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Вербенець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Баришівська районна державна нотаріальна контора Київської області про скасування договору дарування та визнання права власності на майно.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03.10.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діяв від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 був укладений договір дарування 1/2 частки житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1. Згідно даного договору позивач подарував, а неповнолітня ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. В подальшому даний будинок був зареєстрований в Баришівському БТІ. Позивач вважає, що даний договір підлягає скасуванню. Укладаючи вищезазначений договір позивач мав з ОСОБА_2 домовленість про те, що він буде його доглядати, в зв'язку з похилим віком. Бажаючи укласти з останнім договір довічного утримання, позивач помилково уклав договір дарування належної йому 1/2 частки будинку. Після укладення зазначеного договору, відповідач змінив своє ставлення до позивача, не забезпечував продуктами, ігнорував домовленості щодо утримання та догляду. Обдарована, ОСОБА_3 також не піклується про ОСОБА_1, не допомагала ні коштами , ні по господарству. За будинком остання також не доглядає, не сплачує комунальні платежі. Утримання всього будинку лежить на позивачі. Як обдарована, ОСОБА_3 так і її представник ОСОБА_2 ніколи в подарований будинок не вселялися. З 2000 року і по даний час позивач в будинку проживає сам. Також земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1, належить позивачу на праві особистої приватної власності. При укладенні договору дарування ОСОБА_1 припустився помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тому вважає, що договір дарування 1/2 частки будинку розташованого по АДРЕСА_1, повинен бути визнаний недійсним. В заявленому позові просить суд визнати недійсним договір дарування від 03.10.2000 року на 1/2 частку житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, про день та місце розгляду справи увідомлена своєчасно та належним чином. До суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність представника позивача по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день та місце розгляду справи увідомлений своєчасно та належним чином через газету «Час Київщини» № 26 (269) від 07.07.2017 року, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідача по справі.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про день та місце розгляду справи увідомлена своєчасно та належним чином через газету «Час Київщини» № 26 (269) від 07.07.2017 року, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідачки по справі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Баришівська районна державна нотаріальна контора Київської областіу судове засідання не з'явився, про день та місце розгляду справи увідомлений своєчасно та належним чином. До суду від завідуючої нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорупо справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі.

Судом встановлено, що 03.10.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 укладено договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю.І., зареєстрований в реєстрі за №1-2409, згідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказана 1/2 частина домоволодіння належала дарителю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Баришівською державною нотаріальною конторою 23.09.2000 року за № 1-2288 і зареєстрованого в Баришівському БТІ 26.09.2000 року за № 114. Зазначений договір дарування 30.01.2001 року зареєстровано Баришівським БТІ в реєстрову книгу № 2 реєстровий номер № 114.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що позивач мав з ОСОБА_2 домовленість про те, що він буде його доглядати, в зв'язку з похилим віком. Бажаючи укласти з останнім договір довічного утримання, позивач помилково уклав договір дарування належної йому 1/2 частки будинку. Після укладення зазначеного договору, відповідач змінив своє ставлення до позивача, не забезпечував продуктами, ігнорував домовленості щодо утримання та догляду. Обдарована, ОСОБА_3 також не піклується про ОСОБА_1, не допомагала ні коштами , ні по господарству. За будинком остання також не доглядає, не сплачує комунальні платежі. Утримання всього будинку лежить на позивачі. Як обдарована, ОСОБА_3 так і її представник ОСОБА_2 ніколи в подарований будинок не вселялися. З 2000 року і по даний час позивач в будинку проживає сам. Також земельна ділянка площею 0,25 га яка розташована по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві особистої приватної власності.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, ОСОБА_1 зазначає, що при укладенні договору дарування ним було допущено помилку щодо справжньої природи правочину, оскільки вказаний будинок являється єдиним житлом позивача. Фактична передача майна не відбулася, позивач продовжує проживати у будинку та сплачувати комунальні послуги.

Позивач, як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність лише за умови довічного утримання та укладаючи спірний договір, помилився щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання недійсним договору дарування, оскільки під час його укладення у позивача було відсутнє волевиявлення безоплатної передачі майна у власність ОСОБА_2, який діє від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3, так як будь-яке інше житло у позивача відсутнє, останній є особою похилого віку, проживає в спірному будинку та сам потребує допомоги.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений 03.10.2000 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю.І., зареєстрований в реєстрі за № 1-2409.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

-копією паспорта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2;

-копією ідентифікаційного номера ОСОБА_1 № НОМЕР_1;

-копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Баришівською державною нотаріальною конторою 23.09.2000 року за № 1-2288 і зареєстрованого в Баришівському БТІ 26.09.2000 року за № 114, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 є ОСОБА_1, спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку , що знаходиться по АДРЕСА_1;

-копією договору дарування від 03.10.2000 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , який посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю.І., зареєстровано в реєстрі за №1-2409, згідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1;

-копією державного акту на право власності на земельну ділянку , серії НОМЕР_3, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1;

-копією державного акту на право власності на земельну ділянку , серії НОМЕР_4, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1283 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_1;

-актом Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області від 29.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 зареєстрована , але фактично з 2000 року і по даний час в будинку по АДРЕСА_1 не перебувала, за вказаною адресою перебуває та здійснює догляд за будинком ОСОБА_1;

-копіями квитанцій про оплату комунальних платежів ОСОБА_1;

-іншими матеріалами справи.

За даних обставин заявлений позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись 15, 30, 62, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 229, 316, 317, 321, 328, 357, 392, 717 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений 03 жовтня 2000 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Юлією Іванівною, зареєстрований в реєстрі за № 1-2409.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду О. Л. Литвиненко