15 листопада 2017 року
Справа № 489/2584/17
Номер провадження 2/489/1668/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2017 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування частки житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ГУ ДФС звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування частки житлового будинку. Свої вимоги мотивували тим, що 12.01.1999 р. помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві власності 1/2 частки житлового будинку № 45 по вулиці Куйбишева в м. Миколаєві. Вказана спадщина ніким не прийнята до теперішнього часу. При цьому, позивач на момент відкриття спадщини виконував функції державного органу, який отримує право розпорядження відумерлою спадщиною, що на той час переходила у власність держави. Належність вказаного спадкового майна ОСОБА_4 є незаконною, що встановлено судовими рішеннями. З огляду на викладене саме позивач має право на витребування у відповідачки спірного майна та визнання а ним права власності на це майно.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд витребувати у відповідачки ? частку житлового будинку № 45 по вул. Куйбишева в м. Миколаєві; визнати за ГУ ДФС у Миколаївській області право власності на зазначене майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважали, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до поданої заяви представник ММР проти позовних вимог не заперечував, просив розгляд справи провести за його відсутності.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 1976 року та свідоцтва про право на спадщину по законом від 23 вересня 1988 року, житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.Куйбишева,45, належав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частці.

12 листопада 1989 року ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилася спадщину на належну йому частку у спірному будинку.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори як спадкоємець першої черги звернувся його син ОСОБА_5

18 липня 1990 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку.

12 січня 1999 року помер ОСОБА_5

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку спірного житлового будинку.

Між тим, спадкова справа після його смерті не заводилася. ОСОБА_6 не мала права на спадкування за законом.

Статтею 555 ЦК України 1963 року передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

6 жовтня 2012 року померла ОСОБА_6

Спадкове майно після її смерті складалося з ? частки спірного будинку.

Спадщину після її смерті прийняли ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2007 року визнано дійсним укладений договір купівлі-продажу №73 від 21 вересня 1999 року за яким ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_6, ОСОБА_5 житловий будинок, що знаходиться за адресою вул..Куйбишева, 45 у м. Миколаєві та за ним визнано право власності на цей будинок.

Як було встановлено рішеннями вказаних вище судів, у провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва справа за позовом ОСОБА_9, до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права власності не перебувала, та таке рішення судом не ухвалювалося.

В подальшому право власності на спірний будинок було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 310 від 23 лютого 2013 року.

Разом з тим, згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 р. у відповідачки витребувано ? частину житлового будинку № 45 по вулиці Куйбишева в м. Миколаєві та визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частці вказаного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Між тим, право власності на ? частку житлового будинку № 45 по вулиці Куйбишева в м. Миколаєві на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_4, однак як встановлено судовими рішеннями, без відповідної правової підстави.

Вказана ? частка житлового будинку є спадщиною після смерті ОСОБА_5М.( помер 12.01.1999 р.), яка не була прийнята ні спадкодавцями за законом, ні спадкодавцями за заповітом.

Оскільки держава завжди приймає спадкове майно і відмовитися від нього не має права ні за будь - яких обставин, при цьому, виходячи з вимог статті 524, 555 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, будь - якого акта або дії для прийняття спадщини з боку держави не потрібно.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Таким чином, оскільки після смерті ОСОБА_5 спадщина ніким не була прийнята, вона перейшла у власність держави.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що на момент відкриття спадщини, державним органом, який виступав як представник інтересів держави по даній категорії справ, була Державна податкова інспекція (правонаступник Державна фіскальна служба), суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 10, 14, 30, 31, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної фіскальної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування частки житлового будинку - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку № 45 по вулиці Куйбишева (О.Янати) в м. Миколаєві.

Визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку № 45 по вулиці Куйбишева (О.Янати) в м. Миколаєві за державою в особі Головного управління Державної фіскальної служби України в Миколаївській області.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова