АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.

секретар Андрушків С.П.

за участю: відповідачки ОСОБА_1 та її представників: ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „ОСОБА_4 Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Чернівецької міської ради, відділ ведення реєстру територіальної громади м.Чернівці, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства „ОСОБА_4 Дніпро на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство „ОСОБА_4 Дніпро (далі - ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації.

Вказувало на те, що 22 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком „ОСОБА_4 Дніпро, правонаступником якого є ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро, та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 39718 євро США з кінцевим терміном повернення - 21 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 березня 2010 року між банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 176, що знаходиться в будинку № 114-А по проспекту Незалежності у м. Чернівці.

------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа № 727/10734/16-ц головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.

провадження 22 ц/794/1146/17 суддя-доповідач ОСОБА_6

категорія: 19/27

У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_5 своїх зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 липня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру № 176, що знаходиться в будинку № 114-А по проспекту Незалежності у м. Чернівці.

26 березня 2015 року державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

2 листопада 2015 року банк надіслав відповідачу ОСОБА_5 вимогу про звільнення квартири, що є предметом іпотеки.

Отримавши цю вимогу 10 листопада 2015 року, відповідачі не звільнили квартиру.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив виселити відповідачів та неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири № 176, що знаходиться в будинку № 114-А по проспекту Незалежності у м. Чернівці, без надання іншого жилого приміщення та зняти їх з реєстрації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Як встановлено судом, 22 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком „ОСОБА_4 Дніпро, правонаступником якого є ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро, та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 39718 євро США з кінцевим терміном повернення - 21 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 березня 2010 року між банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру № 176, що знаходиться в будинку № 114-А по проспекту Незалежності у м. Чернівці.

Відповідач ОСОБА_5 узятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку із чим виникла заборгованість, в рахунок погашення якої рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 липня 2014 року звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки.

2 листопада 2015 року банк ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро направило ОСОБА_5 вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором із застереженням про звільнення квартири, що є предметом іпотеки, у звязку із зверненням стягнення на неї (а.с. 39-41).

За змістом ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону України „Про іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР.

Згідно з ч.2 ст.40 Закону України „Про іпотеку та ч.3 ст.109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Водночас за правилами ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України „Про іпотеку, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому

порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі № 6-455цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, від 21 грудня 2016 у справі № 6-1731цс16, від 19 квітня 2017 року у справі № 6-3057цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_5 за кредитним договором від 22 серпня 2007 року отримав кредит в розмірі 39718 євро на фінансування будівництва квартири, що є предметом іпотеки.

Водночас рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що до отримання кредитних коштів відповідачем було внесено 113888 грн на будівництво квартири, а 22 серпня 2007 року, тобто в день отримання кредиту за кредитним договором ним сплачено 265738 грн 18 коп, що еквівалентно 38955,75 євро.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, квартира, яка передана відповідачем банку в іпотеку, придбана не лише за рахунок кредитних коштів, а й з власні кошти відповідача, частка яких становить 30 % від вартості квартири.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ „ОСОБА_4 Дніпро.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „ОСОБА_4 Дніпро відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: