233 № 233/6304/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
24 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Малінов О.С.,
за участю секретаря Поварніциної А.С.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Донецької області, ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
16 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_3 міської ради Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з червня 2004 року фактично постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Рішенням Костянтинівського міського суду від 17.02.2004 року ОСОБА_6 був визнаний безвісно відсутнім. У червні 2004 року вона заселилась до вказаної квартири на пропозицію ОСОБА_4 - другого сина ОСОБА_5, оскілки останній важко хворів та потребував постійного догляду, а син на той час постійно мешкав у м. Єнакієве. Через деякий час, у тому ж 2004 році, ОСОБА_5 помер. Його син ОСОБА_7 знов попросив позивачку доглядати за квартирою до того часу, поки він не оформить спадщину після смерті батька, але після цього жодного разу до міста Костянтинівки не повертався та спадщину не оформив. Таким чином з червня-липня 2004 року позивачка вже понад десять років несе витрати по утриманню майна, оплачує комунальні платежі, є власником особових рахунків у службах, здійснює ремонти, тобто фактично відкрито та безперервно користується та розпоряджається майном, яким добросовісно заволоділа. Приймаючи до уваги, що у теперішній час є потреба в належному оформленні права власності на вказане нерухоме майно, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давниною, а також відстрочити сплату судового збору, оскільки отримує пенсію у розмірі лише 949 грн.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.
Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Донецької області, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову оскільки до справи не був залучений у якості належного відповідача спадкоємець ОСОБА_4. Крім того вважав, що між позивачкою та ОСОБА_4 власником, існувала усна домовленість про зберігання або оренду спірного майна, тому право звернення позивачки до суду із цим позовом виникне після спливу 15 років з часу спливу у власника строку предявлення вимоги про повернення майна за таким договором, у відповідності до ч. 3 ст. 344 ЦК України (а.с. 21-22).
Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року до участі у справі у якості співвідповідача був залучений ОСОБА_8 (а.с. 32).
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі через публікацію оголошення у офіційному виданні «Урядовий курєр» №52 (5921) від 18 березня 2017 року (а.с.37-38), причини неявки суду не повідомив. За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.02.1996 року відділом приватизації при «Заводі Втормет», та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4426947 від 12.08.2004 року, квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат, загальною площею 52,2 кв. метри, житловою площею 26,7 кв. метри, належала на праві спільної семісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9-10). Рішенням Костянтинівського міського суду від 17.02.2004 року ОСОБА_6 був визнаний безвісно відсутнім (а.с. 11). Інший власник квартири ОСОБА_5, помер 18 червня 2004 року в м. Костянтинівка Донецької області, що підтверджується копією актового запису про смерть № 817 від 23.06.2004 року (а.с. 30).
Позивачка ОСОБА_2 фактично постійно проживає у спірній квартирі із червня 2004 року, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою житлово-експлуатаційною організацією 15.12.2016 року, договором про користування електричною енергією № 0305-0511 від 13.09.2014 року, укладеному між позивачкою та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на постачання електроенергії у квартиру, квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 12-14).
Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тощо.
Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадах, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, як належить за правом власності іншій особі.
Відповідно до ст. 344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, воли володіння майно почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 244 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання позивачки ОСОБА_2 з червня 2004 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_3, а також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 18 червня 2004 року, за яким зареєстроване право власності на частину цієї квартири, позивачка ОСОБА_2 продовжувала відкрито та безперервно володіти цим майном, несла витрати по його утриманню, проводила необхідні ремонті роботи, оплачувала комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями, платіжними дорученнями, тощо.
Суд не враховує доводи представника відповідача ОСОБА_3 міської ради щодо наявності діючого усного договору (угоди) між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 щодо оренди або утримання спірного майна, оскільки частина 3 статті 344 ЦК України передбачає випадки володіння майном на підставі договору, укладеного особою із власником цього майна. У той же час відповідач ОСОБА_4 не був власником спірної квартири, право власності за ним в порядку спадкування не оформлювалось, докази про це у справі відсутні.
Тому суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_4, за набувальною давністю.
На підставі викладеного ст.ст. 328, 344, 346 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 208, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Донецької області, ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити. Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась у с. Очеретино Олександрівського району Донецької області, право власності на квартиру № 51 (пятдесят один) у будинку № 211 (двісті одинадцять) по вул. Островського в місті Костянтинівка Донецької області, загальною площею 52,2 кв. метри, житловою площею 26,7 кв. метри, за набувальною давністю.
Заява, надана до суду про перегляд заочного рішення суду, може бути розглянута протягом пятнадцяти днів, з дня її надходження до суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя