Справа № 2-з-233/17
У Х В А Л А

12 липня 2017 року суддя Солом"янського районного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Скай», про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Скай», про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, зокрема, позивач просить забезпечити позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Скай», про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Бізнес Скай», укладений 15 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу, укладеного 16 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 10 березня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_3 та іпотекодержателем ОСОБА_4, шляхом:

накладення арешту на 43/100 частини нежитлового будинку (літ. Б) складського комплексу, загальною площею 284,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про право власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 151 ЦК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Так, метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, а також вчиняти дії, які унеможливлять розгляд справи у терміни, встановлені процесуальним законом. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення, а також розгляд справи у розумні строки.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями наданими у п.п. 1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, позивачем подано позов щодо визнання недійсними договорів, тому із поданої заяви про забезпечення позову не зрозуміло яким чином не забезпечення позову може зашкодити виконанню рішення суду у разі задоволення позову або зробити його неможливим, з урахуванням природи спірних правовідносин між сторонами, співмірність заявлених вимог.

Обставини про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не доведено.

Таким чином, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач є не співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Скай», про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн