№ 201/3677/17
провадження 2/201/1420/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Комунальне підприємство Міські комунальні платежі Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 10 березня 2017 року звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 фактично про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом і зняття з реєстрації з місця мешкання, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивачі в своєму позові посилаються на те, що відповідно до ордеру № 2375 від 12 серпня 1983 року позивачу ОСОБА_1 була надана для проживання квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, на сьогоднішній день через перейменування вулиць та міста ця адреса є АДРЕСА_1. Відповідно до довідки про склад сімї від 21 лютого 2017 року у вказаному житлі зараз є зареєстрованими сторони позивач, його дочка (позивачка) і його син (відповідач), а також неповнолітня дочка позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стосунки в їх сімї не склалися, відносини погіршилися, спроби все залагодити ні до чого не призвели і з 2015 року відповідач виїхав з цієї квартири і з того часу в ній не проживає, де він зараз конкретно оселився позивачу невідомо. Позивач є літньою людиною і їй зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідач тривалий час не мешкає в цій квартирі і мало мешкав з часу реєстрації, забрав свої речі і виїхав з вказаного житла в інше місце, зараз він там (в спірній квартирі) не мешкає, але залишився зареєстрованим і в спірному житлі, відповідач у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкає без поважних причин більше двох років, фактично звільнив спірну квартиру, давно виїхав на інше місце мешкання, зареєстрованим ж залишився у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має намірів, за комунальні послуги не сплачує, але його реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідача у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В звязку з відсутністю вказаного відповідача у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивачі просили усунути для них перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою 135 будинку 2 по вул. Добровольців в м. Дніпро з боку відповідача, визнати його втратившим право користування цим житлом та фактично зняти його з реєстрації у вказаному житлі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, позов фактично визнав, просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи Комунальне підприємство Міські комунальні платежі Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом згодні, фактично просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні зясовано, що відповідно до ордеру № 2375, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, від 12 серпня 1983 року позивачу ОСОБА_1 була надана для проживання квартира ІНФОРМАЦІЯ_1, на сьогоднішній день через перейменування вулиць та міста ця адреса є АДРЕСА_1. Відповідно до довідки про склад сімї від 21 лютого 2017 року у вказаному житлі зараз є зареєстрованими сторони позивач, його дочка (позивачка) і його син (відповідач), а також неповнолітня дочка позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стосунки в їх сімї не склалися, відносини погіршилися, спроби все залагодити ні до чого не призвели і з 2015 року відповідач виїхав з цієї квартири і з того часу в ній не проживає, де він зараз конкретно оселився позивачу невідомо. Позивач є літньою людиною і їй зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідач тривалий час не мешкає в цій квартирі і мало мешкав з часу реєстрації, забрав свої речі і виїхав з вказаного житла в інше місце, зараз він там (в спірній квартирі) не мешкає, але залишився зареєстрованим і в спірному житлі, відповідач у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкає без поважних причин більше двох років, фактично звільнив спірну квартиру, давно виїхав на інше місце мешкання, зареєстрованим ж залишився у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має намірів, за комунальні послуги не сплачує, але його реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідача у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В звязку з відсутністю вказаного відповідача у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивачі просили усунути для них перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою 135 будинку 2 по вул. Добровольців в м. Дніпро з боку відповідача, визнати його втратившим право користування цим житлом та фактично зняти його з реєстрації у вказаному житлі, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивачі вимушені були звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно відповідач зареєстрований у вказаному житлі, в цій квартирі не мешкає тривалий час, відповідач фактично звільнив це житло, інші члени сімї попередників чи особисто відповідач у вказаному житлі не мешкали тривалий час і не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, в цій квартирі не має їх речей, але реєстрація відповідача в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

Крім того, факт тривалої відсутності відповідача по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин суд вважає, що відповідач тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкає за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні її речі, комунальні та інші послуги не сплачує, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано.

Позивачі на свій розсуд володіють, користуються та розпоряджається майном, що їм належить. Вони мають право здійснювати стосовно цього майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивачі позовні вимоги не доповнювали, набули вказане житло на законних підставах.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі заперечують будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідача про мешкання в квартирі, перешкоди, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивачів. Твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Позивач як належні користувачі і мешканці спірного житла не порушують прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернулися до суду, відповідач з позовом фактично погодився.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивачів перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 135 будинку № 2 по вул. Добровольців в м. Дніпро з боку ОСОБА_3 та зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_2, визнавши його втратившим право користування цим житлом, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн..

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 9, 64, 65, 71, 72, 163 ЖК України, ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути для ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 135 будинку № 2 по вул. Добровольців в м. Дніпро з боку ОСОБА_3 та зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_2, визнавши його втратившим право користування цим житлом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя -