Справа №672/1468/17
Провадження №2/672/613/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 листопада 2017 р. м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Городка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що остання більше року (фактично декілька років) не проживає за зареєстрованим місцем проживання - по АДРЕСА_1, добровільно його заливши. Той факт, що відповідач більше року не проживає за даною адресою, не несе спільні витрати на утримання житла, тощо - порушує права позивача, як власника даного житлового приміщення.

В судове засідання позивач не з'явилася, однак її представник подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч.9 ст.74 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі на її розгляд за відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

Оголосивши заяву представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом об'єктивно встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником садиби АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.3).

Як вказує позивач, в даній садибі ОСОБА_2, сестра її покійного чоловіка, не проживає починаючи з дня реєстрації і фактично ніколи не проживала. Встановити дійсне місце проживання відповідача на даний час неможливо, будь-яка інформація з цього приводу відсутня.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали суду покази, у яких вказали, що ОСОБА_2 дійсно декілька років тому зареєструвалась у спірному будинку, оскільки мала намір взяти участь у виборах до місцевої громади. Однак фактично жодного дня за вказаною адресою не проживала. На даний час її місце перебування є невідомим. Останній раз її бачили на поховані її брата, який помер у 2015 році.

Таким чином, відповідач залишаючись зареєстрованою у даному будинку в порушення ч.1 ст. 319 ЦК України, згідно якої : "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд", - чинить перешкоди дійсному власнику, оскільки останній не може вільно розпоряджатися своїм майном, що створює для нього ряд незручностей.

Також, відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України: "Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою ... про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ".

Ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи питання чи має ОСОБА_2 статус члена сім'ї, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сім'ї" Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї.

Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім'ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї; члени сім'ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім'ї колишнього власника житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача

Крім того, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по справі, а саме 225 грн. витрат, підтверджених документально, пов"язаних із викликом відповідача до суду (на друк оголошення в пресі), а згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.213,215 ЦПК України, ст.ст. 319, 386, 405 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в буд. АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 865 грн. 00 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення, однак якщо учасники процесу не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: