Провадження № 22-ц/790/2922/17 Головуючий І-ої інстанції: Горпинич О.В.
Справа № 645/4387/16-ц Доповідач: Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кісь П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 березня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 52637 грн. 84 коп. за кредитним договором № б/н від 05травня 2015 року, яка складається із наступного: 36946 грн. 38 коп. заборгованість за кредитом; 3230 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5911 грн. 40 коп. заборгованість за пенею та комісією; 6549 грн. 48 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 05 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50386 грн. 90 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06 вересня 2016 року має заборгованість в сумі 52637 грн. 84 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 52637 грн. 84 коп. за кредитним договором № б/н від 05 травня 2015 року, яка складається з наступного: 36946 грн. 38 коп. заборгованість за кредитом; 3230 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5911 грн. 40 коп. заборгованість за пенею та комісією; 6549 грн. 48 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 05 травня 2015 року, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № SAMDN4422 від 04 вересня 2012 року (далі - договір 1), сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 5-29).

Розділом 1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, а саме - відсотки на 1579 грн. 70 коп., комісію на 64 грн. 73 коп. та штраф на 4905 грн.; з дати підписання цієї угоди заборгованість за Договором 1 складає 54765 грн. 56 коп. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), є простроченою. На наступний день після повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 6549 грн. 48 коп.

Відповідно до Розділу 2 Генеральної угоди банк зобов'язався надати позичальнику строковий кредит в сумі 50386 грн. 90 коп. на строк з 05 травня 2015 року по 31 травня 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 50386 грн. 90 коп., а позичальник зобов'язалась повернути кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашати заборгованість позичальник зобов'язалась щомісячно в строк з «01» по «25» число кожного місяця, платежем в сумі 1828 грн. 04 коп., що складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил (п. 2.1).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов'язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 6549 грн. 48 коп. у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день.

При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальник ОСОБА_1 погодилася з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами.

Позичальник своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилася з ними, а також підтвердила свою здатність виконувати умови даного договору.

Банк взяті на себе зобов'язання виконав та встановив кредитний ліміт на платіжну картку відповідача в розмірі 50386 грн. 90 коп. Між тим, ОСОБА_1 обов'язки по погашенню кредиту та відсотків виконувала неналежним чином, з порушенням передбачених Генеральною угодою строків.

Матеріалами справи підтверджено, що погашення заборгованості відповідач припинила здійснювати у квітні 2016 року.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06 вересня 2016 року має заборгованість у розмірі 52637 грн. коп.., яка складається з наступного: 36946 грн. 38 коп. заборгованість за кредитом; 3230 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5911 грн. 40 коп. заборгованість за пенею та комісією; 6549 грн. 48 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Оскільки доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, які надані суду та ніким не спростовані, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Однак з таким висновком повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору.

Крім того, п. 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6549 грн. 48 коп.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що 5911 грн. 40 коп. є заборгованість за пенею, а не комісією.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність письмових доказів надання банком грошових коштів у розмірі 50386 грн. 90 коп., висновків суду не спростовують. Апелянтом не враховано, що пунктом 2.1 Генеральної угоди встановлено, що кредит надається шляхом встановлення кредитної лінії у розмірі 50386 грн. 90 коп. на платіжну картку, яка відкрита відповідачу. Факт встановлення кредитної лінії у розмірі 50386 грн. 90 коп. на платіжну картку та списання вказаних коштів з метою забезпечення виконання зобовязань за договорами, підтверджується випискою по рахунку, яка містить відомості про господарські операції та підтверджує її здійснення.

Враховуючи, що Договір №1, з метою реструктуризації заборгованості за яким була укладена Генеральна угода, не був предметом розгляду даної справи, судова колегія не може взяти до уваги та перевірити посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на те, що договір № SAMDN4422 від 04 вересня 2012 року є нікчемним. Це питання знаходиться поза межами заявлених сторонами вимог (ст.11 ЦПК України), оскільки з позовом банк звернувся про стягнення заборгованості відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. При укладанні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості позичальник надав свою письмову згоду, що дана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, а також Тарифами складають кредитний договір.

За змістом Генеральної угоди, яку відповідач власноручно підписала, вона особисто підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: мету, на яку кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип процентної ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартості послуг з оформлення договору; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Своїм підписом споживач підтвердила факт про надану їй повну інформацію про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також його місцезнаходження та інше. Крім того, умови Генеральної угоди містять інформацію щодо розміру процентної ставки, порядку погашення кредиту, періодичність та обсяг платежів на весь час дії договору тощо (п. 2.1 Генеральної угоди).

Підписавши Генеральну угоду, позивач приєдналася до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом. Тобто з моменту підписання Генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої Генеральної угоди (умов кредитування).

Надання кредиту відбувалося відповідно до умов договору шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку (п.2.1 Генеральної угоди).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-757цс15 від 04 листопада 2015 року, судова колегія вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно умов договору про збільшення строку позовної давності.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Враховуючи, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року в частині стягнення штрафу та судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює розподіл судових витрат за розгляд позовної заяви пропорційно до розміру задоволених вимог та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 05 травня 2015 року у розмірі 46088 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1206 грн. 58 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 188 грн. 57 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -