АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 621/1087/17 Головуючий суддя І інстанції Бібік О. В.
Провадження № 22-ц/790/4797/17 Суддя доповідач Кісь П.В.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Котелевець А.В.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і довічно.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.07.2015 року ОСОБА_4 було зобов'язано сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2015 року.

Вказує, що станом на теперішній час, не дивлячись на наявність заборгованості по аліментам, відповідач ігнорує рішення суду та не виконує своїх обов'язків по утриманню матері.

Вона мешкає сама, відповідач мешкає окремо, однак, знаючи про тяжке матеріальне становище і стан здоров'я матері, ОСОБА_4 ігнорує свій обов'язок по наданню матеріальної допомоги.

ОСОБА_3 зазначила, що є пенсіонеркою, отримує мізерну пенсію, потребує допомоги на оздоровлення, оскільки перебуває на диспансерному обліку у зв'язку з хворобою, свого часу подарувала своє майно донці сподіваючись, що дочка буде допомагати матеріально.

Пенсії ледве вистачає на продукти харчування, всі кошти витрачаються на утримання будинку та оплату комунальних послуг.

Відповідач в будинку не проживає з 2014 року, свої речі вивезла, допомогу не надає, незважаючи на те, що їй подаровано 29.11.2006 року 5/6 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель АДРЕСА_1

Крім того, ОСОБА_4 повністю ігнорує свої обов'язки по утриманню майна, яке їй належать. Утримує вказане нерухоме майно позивач, сплачуючи щомісячно комунальні послуги.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати на ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

ОСОБА_3 вказує, що місцевий суд при розгляді питання про збільшення розміру аліментів не врахував наявність заборгованості по аліментам, стан здоров»я та матеріальне становище позивача, її вік та збільшення прожиткового мінімуму.

Зазначає, що районний суд узяв до уваги лише ті обставини, на які посилався відповідач, та не надав належної оцінки вимогам та доказам позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, посилаючись на вказані у ній доводи.

ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з»явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Крім того, відповідач та її представник надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та інших підстав, передбачених для збільшення аліментів ст. 205 СК України, і таким чином, позивачем не доведена наявність обставин для збільшення розміру аліментів, що виникли після постановлення заочного рішення від 03 липня 2015 року.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачається вимогами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Зміївського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року з повнолітньої доньки ОСОБА_4 на користь непрацездатної матері ОСОБА_3 стягнуто аліменти у сумі 500 грн. щомісячно, довічно. Вказане рішення набрало законної сили. (а.с. 6 - 7)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (стаття 205 СК України).

Як роз'яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (стаття 204 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Питання щодо обов»язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентовані главою 17 ст.ст. 202-206 СК України.

Необхідність збільшення розміру аліментів позивач обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером, непрацездатна, перебуває у скрутному матеріальному становищі та незадовільний стан здоров»я. Усі свої кошти витрачає на утримання будинку та сплату комунальних послуг. Вказує, що ОСОБА_4 є працездатної та інших осіб на утриманні не має.

Матеріали справи містять лише дані про те, що позивач страждає на хронічні соматичні захворювання, що підтверджується копією довідки від 06.01.2017 року. (а.с. 10)

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі 1 400,00 грн.

Статтею 7 Закону України №928-V111 від 25 грудня 2015 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для дорослих непрацездатних осіб з 01 травня встановлено у розмірі 1 312,00 грн.

Розмір пенсії ОСОБА_3 перевищує встановлений законом у травні 2017 року прожитковий мінімум на 2017 рік.

Матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що законодавчо встановлений прожитковий мінімум не забезпечує реально об'єктивні потреби ОСОБА_3 у лікуванні.

Копія довідки та фрагменти медичної документації, свідчать лише про стан здоров'я, щодо якого у сторін та суду не виникають сумнівів. Однак, даних про щомісячну вартість лікування, про обсяг витрат, пов'язаних з лікуванням та даних про загальний обсяг щомісячних витрат позивача на забезпечення проживання, позивачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

Судова колегія, приймаючи до уваги той факт, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, отримує аліменти від доньки, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, відповідно до ст.60 ЦПК України, не доведена його потреба в матеріальній допомозі, та наявність обставин для збільшення розміру аліментів, що виникли після постановлення заочного рішення від 03 липня 2015 року, що є однією з обов»язкових умов застосування норми статті 203 СК України.

Також, апелянтом та її представником не спростовані висновки суду, зроблені на підставі наданих відповідачем доказів, що на утриманні ОСОБА_4 знаходиться неповнолітня дитина, а ОСОБА_3, окрім доньки, має сина, який, за законом, також зобов»язаний надавати допомогу непрацездатним батькам.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319, 321, 324 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: А.В. Котелевець

О.А. Кружиліна