АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/89/16-ц Головуючий у І інстанції Бойко М.Є.
Номер провадження 22-ц/791/1510/17 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської областівід 20 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі договору між сторонами від 26 грудня 2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6000 гривень під 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з підписанням заяви відповідач погодився з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, свої зобовязання за кредитним договором він не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за зазначеним вище кредитним договором станом на 30 листопада 2015 року у розмірі 11035,87 гривні, яка складається з 5988,08 гривні заборгованості за кредитом, 3346,08 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 700 гривень заборгованості по сплаті комісії, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 501,71 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської областівід 20 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстави пропуску позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені. В обґрунтування скарги зазначено про те, що суд першої інстанції не встановив обставин щодо припинення договору та дійшов до помилкового висновку щодо пропуску строку позовної давності, яка повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, наданий позивачем розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростований.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник позивача вимоги скарги підтримала за виключенням вимоги про стягнення комісії, оскільки сторонами такого платежу умовами кредитного договору передбачено не було.

Відповідач у судове засідання не зявився при належному повідомленні, надіслав до суду заяву, у якій заперечував вимоги скарги, просив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2008 року ОСОБА_2 було подано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої він отримав кредит в розмірі 500 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом було збільшено до 6000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом, з щомісячним поверненням 7% від суми заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, за п.п. 8.6 п. 8 Умов при порушені клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову. За розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором станом на 30 листопада 2015 року становить 11035,87 гривень з вказаними у позові складовими, відповідач активно користувався кредитними коштами, останній раз оплатив послуги мобільного звязку 10 квітня 2015 року, останній платіж в погашення кредиту в сумі 400 гривень здійснив 01 квітня 2015 року, з позовом до суду позивач звернувся 14 січня 2016 року, відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 5-14, 89-92, 134-145, 149-150).

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані положеннями кредитного договору, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконав у повній мірі такого обовязку, з подачею заяви про застосування строку позовної давності відповідачем фактично визнано вимоги позову обґрунтованими, але такими, що задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обовязок сплати неустойки.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 264, 266-267 ЦК України загальна позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, у даному випадку відповідач мав обовязок сплачувати в погашення кредиту та процентів періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів, висновок суду щодо початку строку давності 30 квітня 2009 року та його закінчення 30 квітня 2012 року не відповідає чинному законодавству та обставинам у справі, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку відповідача, він протягом усього спірного періоду неодноразово знімав та вносив грошові кошти на картковий рахунок.

З огляду на дату звернення з позовом до суду 14 січня 2016 року календарно три роки до цього відповідають 13 січня 2013 року, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до суду апеляційної інстанції, станом на 12 січня 2013 року за відповідачем значилася заборгованість по сплаті тіла кредиту 2336,13 гривні, заборгованість по сплаті процентів на той час була відсутня, ОСОБА_2 16 січня 2013 року та 21 січня 2013 року було внесено на рахунок в погашення кредиту по 1000 гривень, що перевищує встановлений умовами договору мінімальний місячний платіж, вчинення таких дій у відповідності до положень ст. 264 ЦК України перервало перебіг строку позовної давності, отже позивачем при зверненні з позовом до суду строку давності пропущено не було.

Таким чином заявлені позовні вимоги, за виключенням вимоги про стягнення комісії, оскільки така умова відсутня у договорі між сторонами, не були спростовані іншої стороною, вони знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і підлягають задоволенню з корегуванням розміру штрафу у процентній складовій у звязку з виключення суми комісії.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог із відшкодуванням витрат по сплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської областівід 20 червня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором між сторонами від 26 грудня 2008 року в розмірі 10300,87 гривні, яку складають 5988,08 гривні заборгованість за кредитом, 3346,08 гривні заборгованість по сплаті відсотків, 466,71 гривні штраф у процентній складовій та 500 гривень штраф у фіксованій частині.

У задоволенні позовної вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення комісії відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 2893,8 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_3

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1