Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Івашко О.Л., Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва, 3-я особа: Служба у справах дітей Дніпровського району про визначення порядку користування житловим приміщенням та укладання окремого договору найму та зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа: Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва про визначення порядку користування житловим приміщення та укладання окремого договору найму посилаючись на те, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають сім осіб, а саме: позивачі ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_2, та їх діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із неповнолітньою дочкою ОСОБА_6, а також відповідач ОСОБА_7 Згідно технічного паспорту та довідки форми № 3 квартира АДРЕСА_1 житловою площею 44,7 кв.м., складається з двох прохідних житлових кімнат, площею 17,4 кв.м. та 14,5 кв.м. та однієї ізольованої житлової кімнати з окремим входом , площею 12,8 кв.м. Між позивачами та відповідачем ОСОБА_7 постійно виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплати комунальних послуг і квартирної плати по спірній квартирі. 24.09.2016 року ОСОБА_1 уклав з Комунальним концерном «Центр житлового сервісу» договір про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також вони мають намір здійснити приватизацію вказаної квартири, але відповідач на це згоди не надає.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просить суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_1, ОСОБА_4 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 14,5 кв.м.; ОСОБА_2, ОСОБА_5 та її неповнолітній дочці ОСОБА_6 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 17,4 кв.м.; ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 12,8 кв.м. Комору, кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити в спільному користуванні. Зобов»язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва укласти окремі договори найму житлового приміщення. Проти задоволення зустрічного позову заперечує, оскільки позивачі в спірній квартирі проживають постійно, а відповідачем в судовому засіданні не доведено факту не проживання позивачів в квартирі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов первісний не визнали та звернулися до суду з зустрічним позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку у квартирі посилаючись на те, що в спірній квартирі зареєстровано сім осіб. Водночас позивач наполягає на тому, що З ОСОБА_8 він проживав до жовтня 2005 року; з ОСОБА_9 - до серпня 2012 року; з ОСОБА_10 з 14.02.2006 року по 11.03.2011 року; з малолітньою ОСОБА_6 з листопада 2007 року по січень 2012 року. З ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_12 взагалі ніколи не проживав. Тому просить суд в задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічний та просить суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву, в якій просить суд в задоволенні первісного позову відмовити з підстав викладених в запереченнях (а.с.41-42) та просить суд розглядати справу у відсутності їх представника.

3-я особа Дніпровський районний відділ Дніпровської міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Су, вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 18.02.1976 року ОСОБА_9 було видано Ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с.84). Квартира була надана ОСОБА_9 та членам його сім»ї, а саме: дружині ОСОБА_13, та синам - ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Згідно даних викладених у довідці комунального концерну «Центр комунального сервісу» з місця проживання про склад сім'ї і прописки (форма №3) №1227 від 21.09.2016 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.6).

Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту відсутності відповідачів за місцем реєстрації, позивачем за зустрічним позовом долучено Акт від 04.01.2017, складений мешканцями квартир № 333, 331, 332, 317 які підтвердили відсутність відповідачів в квартирі АДРЕСА_1. До даного акту суд відноситься критично, оскільки на момент винесення рішення відповідачем та його представником за первісним позовом не надано жодного доказу, якій підтверджує факт відсутності за вказаною адресою позивачів за первісним позовом. Решта доказів, а саме: висновок про результати розгляду заяви ОСОБА_7 від 10.03.2015 року, лист Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, датований 16.03.2015 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2014 року, постанови про закінчення виконавчих провадженні від 12.11.2014 року та 06.05.2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2012 року, ухвала апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013 року, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.04.2012 року ніяким чином не підтверджують факту відсутності відповідачів за зустрічним позовом в спірній квартирі. Свідків відповідача за первісним позовом не просив суд допитати.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає не доведеним той факт, що відповідачі за зустрічним позовом не проживають в квартирі АДРЕСА_1.

Отже, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 в м.Києві задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що особовий рахунок в спірній квартирі відкрито на позивача ОСОБА_1, що підтверджується довідкою форми № 3.

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 63 ЖК України, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, про те, за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч.1 ст.48 ЖК України).

Ч.1 ст. 48 ЖК України встановлено - жиле приміщення надається громадянам у межах норми житлової площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

З довідки форми № 3 вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані сім осіб.

Згідно плану квартири житлова площа квартири АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат: 17,4 кв.м., 14,5 кв.м. та 12,8 кв.м., загальною житловою площею 44,70 кв.м. (а.с.8). Дві кімнати суміжні, одна з яких має вихід на балкон та ще одна кімната є ізольованою.

Таким чином, враховуючи, що в спірній квартирі проживають шість дорослих осіб та одна малолітня дитина, на кожного члена сім'ї в спірній квартирі приходиться житлової площі 6,3 кв.м. (44,7 кв.м. : 7 осіб).

Як вбачається з позовних вимог позивачі за первісним позовом просять встановити наступний порядок користування житловим приміщенням - ОСОБА_1, ОСОБА_4 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 14,5 кв.м.; ОСОБА_2, ОСОБА_5 та її неповнолітній дочці ОСОБА_6 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 17,4 кв.м.; ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виділити в спільне користування житлову кімнату, площею 12,8 кв.м. Комору, кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити в спільному користуванні.

Відповідно до ч.1 ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо житлову площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України.

ППВС України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року п.16 роз'яснень, що при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площею, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Таким чином, суд вважає, що з врахуванням жилої площі, що припадає на кожного члена сім'ї, є неможливим встановлення порядку користування житловим приміщенням без порушення санітарних норм на житлове приміщення, порушує права та законні інтереси всіх проживаючих осіб, будуть ущемлені їх житлові права та набувають додаткове право щодо взяття на облік як таких, що потребують покращення житлових умов, тобто штучно погіршать свої житлові умови. Одночасно з цим слід зазначити, що квартира за своїм плануванням не передбачена для перетворення її в комунальну.

Що стосується вимоги позивачів про зобов»язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва укласти окремі договори найму житлового приміщення то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки вона є

З врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України в зв»язку з тим, що судом повністю відмовлено в задоволенні позову як первісного так і зустрічного, тому питання про відшкодування судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 48, 61, 63, 71, 72, 104 ЖК України, ППВС України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року ст.ст. 10, 58, 88, 131, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду» Дніпровського району м. Києва, 3-я особа: Служба у справах дітей Дніпровського району про визначення порядку користування житловим приміщенням та укладання окремого договору найму відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа: Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко