Справа №476/724/16-ц 22.08.2017 22.08.2017 22.08.2017
Провадження №22-ц/784/1738/17
Категорія 39 Єдиний унікальний номер № 476/724/16-ц
Номер провадження № 22ц/784/1738/17
Головуючий у І інстанції Чернякова Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Козаченка В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Лептугою С.С. ,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А :

23 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про встановлення розміру часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позову зазначала, що її мати ОСОБА_5 з 21 жовтня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 У період шлюбу ними було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік матері ОСОБА_6 Проте, коли вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.

Уточнюючи позовні вимоги просила встановити розмір часток на житловий будинок АДРЕСА_1, який є спільною сумісною власністю: ? за ОСОБА_5 та ? за ОСОБА_6 (а.с.2-3, 186).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову (а.с.253-254).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення по справі, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги (а.с. 260-263).

В судове засідання апеляційного суду сторони, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГС Єланецького райвиконкому Миколаївської області, актовий запис №75.

28 грудня 1991 року між ОСОБА_6 та Єланецьким МПМДК треста "Миколаївоблгродорстрой" укладено договір купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якій посвідчено в державній нотаріальній конторі (а. с. 160-161, 184).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а. с. 7, 14), яка на час смерті проживала у вищевказаному спірному будинку (а. с. 13). Після її смерті 8 лютого 2010 року завідувачем Єланецької державної нотаріальної контори Макушевим С.П. за заявою позивачки заведено спадкову справу №14/2010, оскільки до нотаріальної контори вона згідно поштового відправлення звернулась 04.01.2010 року (а. с. 11, 67-86).

Проте, у видачі свідоцтва на право на спадщину на вищевказаний будинок позивачці 05.07.2017 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на спірне майно (а. с. 12, 245).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а. с. 6, 15-16). За заявою відповідачки ОСОБА_3 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову справу за №19/2016 (а. с. 44-66).

З інформації Єланецького районного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" від 19 грудня 2016 року вбачається, що за життя подружжя не зареєструвало право власності на спірний житловий будинок (а. с. 88).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що визначення частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки, судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 16 ЗУ "Про власність", які діяли на придбання спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має спільні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі N 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах N 6-929цс16, N 6-1044цс16).

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не звертались до суду з позовом про визначення часток в спірному будинку. У зв'язку з їх смертю їх цивільна правоздатність та дієздатність припинилась відповідно до частини четвертої статті 25 Цивільного кодексу України, а отже судом не може бути вирішено питання про право осіб, цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність яких припинена у зв'язку зі смертю.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Крім того, слід зазначити, що відмова в задоволенні позову з зазначених вище підстав не перешкоджає позивачу звернутись до суду для вирішення питання щодо розподілу спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавців, між спадкоємцями.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді