Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 2-1475/10 Головуючий у 1-й інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження № 22-ц/778/2442/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 16.10.2007р. з відповідачем був укладений кредитний договір № 8/ЦРБ, на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.10.2012р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16.10.2007р. між сторонами було укладено договір застави автотранспорту № 8/ЦРБ, відповідно до якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF6TA11G 100002222, д/н НОМЕР_1.

Оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання, кредит та відсотки за ними вчасно не погашав, станом на 23.10.2009р. утворилася заборгованість в сумі 21 859,79 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 16 908,62 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 3 190,88 доларів США, заборгованості за комісією в сумі 106,33 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 583,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,25 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 1 039,45 доларів США.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставне майно, а саме, автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/ЦРБ від 16.10.2007р. звернути стягнення на вказаний автомобіль шляхом безпосереднього його продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Передано в заклад ПАТ КБ "Приватбанк" належне ОСОБА_3 на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловин тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/ЦРБ від 16.10.2007р. в сумі 21 859,79 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловин тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 - на користь ЗАТ КБ "Приватбанк", шляхом безпосереднього його продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, у жовтні 2010 року ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення змінити, викласти його в наступній редакції: «Стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 8/ЦРБ від 16.10.2007р. у сумі 21 859,79 доларів США, що за курсом 8,00 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/441 від 13.11.2009 року складає 174 878,36 грн.

Передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/ЦРБ від 16.10.2007 року в сумі 21 859,79 доларів США, що за курсом 8,00 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/441 від 13.11.2009 року складає 174 878,36 грн., звернути стягнення на автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120 грн.».

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2011 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року у цій справі змінено:

Позов задовольнити.

Передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/ЦРБ від 16.10.2007 року в сумі 21 859,79 доларів США, що за курсом складає 174 878,36 грн., звернути стягнення на автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF611GTA100002222, д/н НОМЕР_1, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати: судовий збір у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.»

Не погоджуючись із заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 у травні 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення або змінити рішення, встановити та зазначити повне задоволення вимог позивача та відсутність до нього (ОСОБА_3Ю.) всіх матеріальних претензій.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.10.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була укладена кредитна угода № 8/ЦРБ, на підставі якої відповідач отримав кредит в сумі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.10.2012р. (а.с. 24-28).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою, 16.10.2007р. між сторонами по справі було укладено договір застави автотранспорту № 8/ЦРБ, відповідно до якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль RENAULT MAGNUM, 1998 року випуску, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі VF6TA11G 100002222, д/н НОМЕР_1 (а.с. 18-22).

Проте, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання, станом на 23.10.2009р. утворилася заборгованість в сумі 21 859,79 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 16 908,62 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 3 190,88 доларів США, заборгованості за комісією в сумі 106,33 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 583,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,25 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 1 039,45 доларів США (а.с. 30-31).

Відповідно до п. 21 договору застави у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави.

Пунктом 17.10 цього договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань за кредитною угодою, заставодавець зобовязується передати предмет застави заставодержателю в заклад за актом прийому-передачі, що підписується сторонами.

Встановивши вказані обставини, суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, яке, як зазначалося вище, було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2011 року.

Рішення суду виконане у січні 2012 року (а.с. 153-156).

Як зазначалося раніше, згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на порушенні судом норм процесуального права, а саме на тому, що він не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною у справі.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Як зазначає сам ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, з початку 2008 року він заробляв гроші для родини та часто перебував у довгострокових командировках.

Суд хибно вважав позивача повідомленим про час та дату судового засідання, призначеного на 07.10.2010р. на 16.00 год., оскільки поштове відправлення повернуто суду із зазначенням «адресат не з'явився за отриманням листа», а законодавець за таких обставин не визнає адресата таким, що належно повідомлений.

За ч. 3 ст. 309 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення апеляційним судом, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що вищевказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Також, ОСОБА_3 у скарзі посилається на те, що він потрапив у фінансову залежність, у звязку з різким підвищенням курсу долара США до гривні восени 2008 року.

Вказане посилання висновків суду по суті спору не спростовує, та не дає підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, він фактично не погоджується не з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, оскільки воно вже давно виконане, він передав автомобіль для реалізації працівникам Банку ще в 2011 році, а з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2010 року у цій справі, за якою його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за кредитним договором. 18.03.2017р. рішенням посадової особи прикордонної служби України йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України на підставі вказаної ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2010 року.

Колегія наголошує, що ОСОБА_3 має право отримати копію вищевказаної ухвали в суді та оскаржити її в апеляційному порядку. Оскільки ухвалу було постановлено без його участі, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: