10.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/7242/17
єдиний унікальний номер № 205/7242/17
провадження № 6/205/164/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі подання державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визначення частки у майні боржника,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене подання. В обґрунтування заявлених вимог виконавець посилався на те, що на виконанні Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист від 22.08.2017 року № 205/7786/16-ц, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 166102,71 грн. та 1661,02 грн. судових витрат. Боржником вказане рішення не виконується. Боржник володіє спільною сумісною власністю житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: м. Дніпро, вул. Піхотинців, буд. 14, де проживає разом з матірю. Також ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира придбана в період шлюбу та згідно ст. ст. 60-63 СК України, ст. ст. 366, 370 ЦК України можна зробити висновок, що ОСОБА_1 належить ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У поданні державний виконавець просив визначити частку майна ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2, якою він володіє спільно з ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2; зобовязати ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію права власності на ? частину вказаної квартири.

У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. В силу ч. 2 ст. 379 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити за наступних підстав.

Так, відповідно до частин 5 та 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця

Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.09.2017 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 205/7786/16-ц, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в сумі 166102,71 грн.

Зобовязання за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 не виконав.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.10.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2013 року.

Так, положеннями ст. 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Аналіз положень ст. ст. 366, 371-372 ЦК України, ст. 379 ЦПК України дає можливість встановити, що суд не просто визначає частку майна боржника у спільному майні, а саме виділяє частину майна в натурі з метою подальшого звернення стягнення на цю частину, що відповідно до ст. 372 ЦПК України має наслідком припинення права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд бере до уваги і ту обставину, що власником спірної квартири є ОСОБА_2, яка не є боржником за виконавчим провадженням. Відповідно до вимог закону, існують виключення щодо загального правила про те, що все майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України). Так, якщо майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині (або чоловіку), воно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (п. 3 ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України).

Отже, посилання державного виконавця на те, що безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу у рівних частках є його набуття під час шлюбу є передчасним, оскільки для визначення часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Доводи державного виконавця щодо наявності підстав для визначення частки боржника, не знайшли свого підтвердження при розгляді подання, оскільки не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 366, 371 ЦК України, ч. 1 ст. 73 СК України, якими визначено підстави та порядок виділу частки у спільному майні. Вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 та зобовязання ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію права власності на ? частину вказаної квартири не можуть розглядатись в порядку ст. 379 ЦПК України та по своїй суті є позовними вимогами, які можуть бути предявлені лише ОСОБА_1

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 366, 371-372 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 73 СК України, ст. 379 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визначення частки у майні боржника відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Басова

.