Номер провадження: 22-ц/785/287/17
Номер справи місцевого суду: 523/6361/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів: Драгомерецького М.М., Черевко П.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариств «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

11.05.2016 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 15.12.2006 року, а саме: на трикімнатну квартиру, загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 37,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві приватної власності в рівних частках на підставі Договору міни, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за Договором кредиту №2006/13-2.06/1042 від 15.12.2006 р. у розмірі 110 436,84 дол. США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Ціну на предмет іпотеки встановити на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження(а.с.4-7).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.45-46).

15.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з письмовою заявою про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.57-59).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року в задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено (а.с.88).

05.11.2016 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Крім того, апелянт зазначає, що заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року ухвалено з неповним зясуванням обєктивних обставин справи, що свідчить про недотримання принципу законності та обґрунтованості судового рішення, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову (а.с.90-96).

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

За клопотанням сторони відповідача по справі призначалась судова оціночна експертиза, яка була повернута без виконання. В звязку з наведеним за клопотанням представника банку до матеріалів справи було приєднано Звіт субєкта оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» № ВА 170922-001 від 06.10.2017 року.

В останнє судове засідання сторона відповідача не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. При цьому колегія суддів виходить також із того, апелянт, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернет-мережі на офіційній сторінці Апеляційного суду Одеської області. Тому слід визнати, що апелянт самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, та не зявився в судове засідання до апеляційного суду Одеської області, яке до того неодноразово відкладалось, в тому числі за клопотанням сторони відповідача.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників, які зявились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване заочне рішення зміні виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір кредиту № 2006/13-2.06/1042, відповідно до якого позивач зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 69 900, 00 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1. Договору кредиту з кінцевим терміном погашення заборгованості по Кредиту до 14.12.2016 року зі сплатою 13,0 процентів річних (а.с. 11-16).

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2006/13- 2.06/1042 від 15.12.2006 року між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 15.12.2006 року, відповідно до якого у заставу позивачу надано нерухоме майно: трикімнатна квартира, загальною площею 62,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Академіка Заболотного, будинок, 50, кв. 21. (а.с. 17-20).

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання виконав - відповідно до умов кредитного договору надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 69 900 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №6-21 від 15.12.2006 року (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 07.04.2016 року, заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/1042 від 15.12.2006 року складає у розмірі 2 866 711 гривень 43 копійок в еквіваленті грошового зобовязання 110 436 доларів США 84 центів, яка складається з: суми заборгованості за кредитом 43 276 доларів, що еквівалентно 1 123 355 гривень 25 копійки; заборгованість за відсотками - 34 729 доларів США 37 центів, що еквівалентно 901 502 гривень 45 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 16 644 доларів 79 центів, що еквівалентно 432 064 гривень 24 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 15 786 доларів 68 центів, що еквівалентно 409 789 гривень 49 копійок (а.с.9-10). Оскільки зобовязання не було належним чином виконано боржником, то позивач-кредитор мав право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 4 іпотечного договору, що укладений між АКБ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_4, а також ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідним вказати на наступне.

Щодо посилань апелянта на те, що сума заборгованості із застосуванням строків позовної давності значно відрізняється від тієї, що зазначена в рішенні, то колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в справі № 523/13645/14-ц було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/1042 від 15.12.2006 року в розмірі 442000 грн. 00 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (р/р 0490 в Одеському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, , місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Ковпака, 29) заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/1042 від 15.12.2006 року в сумі 1 811 314 грн. 41 коп. Також з відповідачів було стягнуто судові витрати. В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Таким чином, строк позовної давності згідно зі ст. 264 ЦК України було перервано. Оскільки підстав для застосування строку позовної давності немає, то і корегування суми заборгованості при зверненні стягнення на предмет іпотеки не може бути проведено судом. Докази погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилань апелянта на те, що заочне рішення було ухвалено під час першого судового засідання при першій неявці відповідачів, не надавши останнім можливості реалізувати свої законні права, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідачів, як і у апелянта, під час перегляду заочного рішення була можливість реалізувати свої законні права, але відповідачі не надали жодного доказу як в заперечення вимог позивача, так в підтвердження поважності причин неможливості явки у судове засідання. Більш того, в контексті допуску до стадії апеляційного провадження та перевірки рішення по суті, вказана обставина втрачає правове значення, а тому відповідний довід апеляційної скарги відхиляється.

Щодо посилань апелянта на те, що суд повинен був постановити ухвалу про заочний розгляд та що в матеріалах справи така ухвала відсутня, колегія суддів звертає увагу на те, що законом не передбачено вимоги щодо документально-процесуальної форми цієї ухвали. Тому така ухвала може бути оформлена як окремий процесуальний документ відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦПК або з внесенням в журнал судового засідання згідно з ч. 2 ст. 210 ЦПК.

Щодо посилань апелянта на те, що він не отримував письмової вимоги іпотекодержателя, тобто не виконав вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Однак позивач відразу предявив вимогу до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.37 Постанови ВССУ від 30.05.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином апелянта було повідомлено про наявність заборгованості шляхом предявлення позову до суду.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку визначивши початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За змістом частини першої статті 39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону, резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні статті 39 цього Закону суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Вказаний висновок було зроблено Верховний судом України в постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-2284цс16, а крім того, аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), наданій заявницею для порівняння, та в постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15).

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а судом першої інстанції не в повному обсязі були застосовані норми матеріального права, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни реалізації предмету іпотеки в 816 442 гривень, яка визначена субєктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» згідно звіту № ВА 170922-001 від 06.10.2017 року, який приєднано до матеріалів справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року змінити. Встановити вартість предмету іпотеки для звернення стягнення на нього в розмірі 816 442 гривень, яка визначена субєктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» згідно звіту № ВА 170922-001 від 6.10.2017 р. В іншій частині - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

07.11.2017 року м. Одеса