Справа №718/2095/16-ц
Провадження №2/718/870/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на ? будівлю котельні та земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на ? будівлю котельні та земельну ділянку мотивуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_2 з 01.06.195 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі вони набули у власність будівлю котельні, загальною площею 197,1 кв.м та земельну ділянку, загальною площею, 0,0701, що розташовані в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області. Право власності на дане майно зареєстроване на ОСОБА_2

Вказує, що їй стало відомо про факт відкриття виконавчого провадження з метою стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 151 530 грн. В рамках виконавчого провадження виставлено на торги належне та набуте у шлюбі нерухоме майно, будівлю котельні та земельну ділянку, що розташовані в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області.

Зазначає, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК), а тому просить задоволити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні просив задоволити вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

ОСОБА_2І в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову, так як він є власником спірного майна згідно свідоцтв від 20.05.2016 року, які видані приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження». Пояснив, що будівлю котельні та земельну ділянку, що розташовані в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області отримав в рахунок погашення боргу, оскільки прилюдні торги не відбулись і нереалізоване майно залишив за собою.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно зясувавши фактичні обставин на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Так, статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 01.06.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Суховерхівською сільською радою Кіцманського району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис 09. (а.с.14).

За час проживання у шлюбі та ведення спільного господарства ними набуто майно, будівлю котельні, загальною площею 197,1 кв.м та земельну ділянку, загальною площею, 0,0701, що розташовані в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області. Дане майно зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується копіями Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 27.04.2015 року та від 02.07.2014 року (а.с.15-18).

З Акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу вбачається, що прилюдні торги спірного майна не відбулись у звязку з відсутністю допущених учасників торгів. Стягувач, ОСОБА_3, відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», виявив бажання залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно, будівлю котельні, за адресою вул. Марковоського,4-а в м.Кіцмань, Чернівецької області, що розташована на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будівель, закладів побутового обслуговування.(а.с.20).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому ч.1 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

З матералів справи вбачається і сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 позов про стягнення боргу предявив тільки до ОСОБА_2 і тільки з нього стягнуто борг за договором позики в розмірі 150 000 грн. (а.с.69).

Правовстановлюючі документи на спірне майно свідчать про те, що воно було набуте сторонами за час шлюбу (а.с.15-18). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником ? частки спірного майна є ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, суд вважає, що поділ майна подружжям є можливим і відповідає принципу захисту одним з подружжя своїх прав на майно, що набуто в період шлюбу, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України, п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності на ? будівлю котельні та земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівлі котельні, загальною площею 197,1 кв.м., що розташована в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею, 0,0701 га, кадастровий номер :01:004:0645, що розташована в м.Кіцмань, пров.Марковського,4-А, Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк