Провадження № 2/369/496/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ведмеденко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про визнання права власності на 7/50 частин будинковолодіння і зобов»язання зареєструвати право власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на 7/50 частин будинковолодіння, посилаючись на те, що за життя її батьків ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, будинковолодіння АДРЕСА_1 належало останнім в рівних частках, оскільки житловий будинок було збудовано під час їхнього шлюбу. Після смерті батька ОСОБА_5 все нерухоме майно за вказаною адресою успадкувала її мати ОСОБА_6.

Однак, в наступному при перерозподілі та визначенні часток в будинковолодінні відповідачем Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було допущено помилку щодо визначення ідеальної долі в будинковолодінні, тобто в свідоцтві про… замість 50/50 частки (100% повної ідеальної долі), ідеальною долею помилково зазначено 43/50 частки всього будинковолодіння.

Також щодо визначення вартості 7/50 частки будинку АДРЕСА_1 дійсна ринкова вартість визначалась з урахуванням вартості аналогічних житлових будинків у даній місцевості відповідно до Бюлетеня нерухомості «Авізо», а також з урахуванням часу забудови в 1937 році, наступного перепланування і добудов у 1958 році, коефіцієнту зносу будинку, в тому числі за його технічним станом на сьогодні тощо, та приблизна ринкова вартість 7/50 частин будинку складає 50 000 грн..

Таким чином, після смерті матері ОСОБА_6 по сьогодні вона володіє, користується, розпоряджається та фактично успадкувала 7/50 частин будинковолодіння за вищевказаною адресою, сплачує земельний податок, утримує будинок, решту комунальних послуг тощо, у зв»язку з чим вимушена звернутись за захистом своїх житлових і майнових прав до суду.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 1-5, 11-16, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268-1270 ЦК України просила постановити рішення суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов»язати Реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області зареєструвати за нею 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речового права власності.

У судовому засіданні 25 травня 2017 року судом було ухвалено залучити до участі у справі замість Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області відповідачем Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначала, що у зв»язку з ліквідацією Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, яка була співвідповідачем у вказаній цивільній справі, вона просила залучити до участі у справі належного відповідача Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, а також зобов»язати відповідача Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зареєструвати за нею 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав власності за ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, позов підтримали і просили його задовольнити.

У судове засідання представники відповідачів Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надані заяви про розгляд справи у відсутності представників відповідачів.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності третьої особи. В поданій заяві третя особа ОСОБА_4 позов підтримав і просив його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В даній цивільній справі, що розглядалася судом № 369/11118/16-ц, позивач ОСОБА_1 просила суд постановити рішення про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов»язати Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зареєструвати за нею 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речового права власності, посилаючись на те, що після смерті матері ОСОБА_6 по сьогодні вона володіє, користується, розпоряджається та фактично успадкувала 7/50 частин будинковолодіння за вищевказаною адресою, сплачує земельний податок, утримує будинок, решту комунальних послуг тощо, у зв»язку з чим вимушена звернутись за захистом своїх житлових і майнових прав до суду.

Згідно довідок виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02 лютого 2017 року № № 146/7, 147/7, 148/7 ОСОБА_1 проживає з народження по теперішній час в АДРЕСА_1. ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно будинкової книги проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 24 серпня 1949 року по день смерті.

Відповідно до відповіді Горенської сільської ради від 15 березня 2017 року № 268/7 згідно акта депутата Горенської сільської ради ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 вступила в володіння спадковим майном, що розташоване в АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_1 обслуговує дане будинковолодіння та сплачує комунальні послуги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача заперечували проти витребування копії спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, в порядку спадкування якої за законом позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 7/50 частин жилого будинку.

Також позивач ОСОБА_1 і представник позивача заперечували в судовому засіданні проти залучення до участі у справі ОСОБА_8, вважаючи, що рішення у справі ніяким чином не вплине на її права або обов»язки.

У зв»язку з цим суд вирішував справу по суті заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що в позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позов з посиланням на вимоги ст. ст. 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268-1270 ЦК України.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна-місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно вимог ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб»єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв»язку з чим дані правовідносини, відповідно до яких виник спір, мають регулюватись нормами Цивільного кодексу УРСР в редакції 1973 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є: у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Норми ж Цивільного кодексу України, на які посилається позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, регулюють правовідносини, які виникли з моменту вступу в дію нового Цивільного кодексу України, а саме з 01 січня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Слід також зазначити, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_8, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району, Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дублікату договору дарування ? частини будинковолодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину жилого будинку, зобов»язання скасувати його державну реєстрацію, зобов»язання скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, позов задоволено частково. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 квітня 2013 року на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Київської області Грисюк О.В., за реєстровим № 1-231 від 27 квітня 2013 року на ім»я ОСОБА_8. Зобов»язано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати державну реєстрацію ? частини жилого будинку АДРЕСА_1, під літерою «А», квартира № 2, Києво-Святошинського району. Київської області, зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» в Державному реєстрі речового права власності від 20 червня 2012 року за № 282 в книзі 1, за реєстраційним номером майна згідно витягу про державну реєстрацію прав № 10493969 на ім»я ОСОБА_10, зареєстрованого на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року № 2-а-6848/11. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 449 грн. 50 коп..

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

В рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, судом було встановлено наступні обставини. А саме з наявних у матеріалах справи документів, копій спадкових справ і судових рішень, що вступили в законну силу, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, і 18 квітня 1980 року ОСОБА_6 звернулась із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 130 Першої Київської обласної державної нотаріальної контори до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина, і 05 червня 1996 року ОСОБА_10 звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи Першої Київської обласної державної нотаріальної контори № 247 за 1996 рік до майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як зазначено в рішенні суду, позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 і додала довідку виконкому Горенської сільської ради від 12 березня 2015 року № 269/7, в якій зазначено, що згідно будинкової книги ОСОБА_1 проживає і зареєстрована з народження за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час. Позивачі в поданій суду заяві зазначали, що із-за плутанини і невідповідності розрахунків щодо часток в будинковолодінні за вказаною адресою залишилось неврахованими 7/50 частки у даному будинковолодінні. В зв»язку з цим позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 просили визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 7/50 частин вказаного будинковолодіння АДРЕСА_1.

У зв»язку з цим судом в рішенні від 11 вересня 2015 року також зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_12. Після його смерті відкрилась спадщина, і 20 серпня 2011 року із заявою про прийняття спадщини звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори його син ОСОБА_4, позивач у справі. Тобто позивач ОСОБА_4 також виявив бажання і прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_12, який за життя мав також право на вказаний будинок.

Крім того, судом в рішенні від 11 вересня 2015 року було вказано, що 06 червня 2000 року ОСОБА_10 склав на ім»я ОСОБА_8 заповіт на все належне йому на праві власності майно. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і у той день відкрилась спадщина. 13 жовтня 2000 року ОСОБА_8 звернулась до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10. Тобто після смерті ОСОБА_10 спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом на належне за життя майно ОСОБА_10 є відповідач ОСОБА_8.

За таких обставин суд у рішенні від 11 вересня 2015 року не вбачав підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, оскільки позивачами не надано суду належних і допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог, що вказана частка майна в розмірі 7/50 частин повинна належати позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що визнання права власності на 7/50 частину спірного будинку з тих підстав, на які посилається позивач ОСОБА_1, суперечитиме вимогам чинного законодавства України.

Суд також не вбачає також підстав для задоволення вимог позивача про зобов»язання відповідача Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зареєструвати за нею 7/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав власності за ОСОБА_1, оскільки позовні вимоги в цій частині позову є похідними від позовних вимог про визнання права власності на 7/50 частин будинковолодіння.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 і її представник в позовній заяві і в судовому засіданні не надали суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання права власності на 7/50 частин будинковолодіння і зобов»язання зареєструвати право власності на майно.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, заявивши дві позовні вимоги, за кожну з яких має бути сплачено судовий збір. Позивач же ОСОБА_1 сплатила 551 грн. 20 коп. судового збору лише за одну позовну вимогу, тим самим не в повному обсязі сплативши судовий збір.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 529, 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про визнання права власності на 7/50 частин будинковолодіння і зобов»язання зареєструвати право власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.