Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.11.2017 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді : Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 20.03.1994 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб .

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.06.2016 року шлюб було розірвано .

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають .

За час перебування у шлюбі, ними було спільно придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме : чотирьохкімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , що належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2016 року, укладеного та посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, який був оформлений на ім'я відповідачки.

Вартість вищевказаної квартири на даний час визначена згідно Звіту про оцінку нерухомого майна від 04.07.2017 року в розмірі 457 503,00 грн., вартість послуг експерта становить - 800,00 грн..

Позивач вважає, що має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя в розмірі : 457 503,00 грн. : 2 = 228 751,50 грн.

На сьогодні між ним та відповідачкою не досягнуто добровільної угоди щодо розподілу спільно придбаного майна.

Виділяти належну йому 1/2 частину спільного майна ( квартири ) в натурі він не має наміру, але бажає.

Позивач просить суд:

- розділити спільно придбане майно подружжя, а саме: визнати за ним право власності на 1/2 частину чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 228 751,50,00 грн.;

- визнати за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_3, вартістю 228 751,50,00 грн.;

- стягнути з відповідачки на його користь витрати на оплату експертної оцінки квартири в розмірі 800 ,00 грн.;

- стягнути з відповідачки на його користь витрати на оплату судового збору в розмірі 2287,50 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник в особі ОСОБА_4, не зявились, але надали заяви, в яких просять суд розглянути справу в їх відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 20.03.1994 року, який було розірвано 13.06.2016 року, що підтверджується рішенням Василівського районного суду Запорізької області, копія якого є в справі.

У період шлюбу, 15.12.2004 року, між ОСОБА_5, ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з дугої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири №2 в житловому будинку №26 по вул. Лесі Українки в м.Василівка Запорізької області, копія якого є в справі.

16.03.2005 року цей Договір було зареєстровано в РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію, копія якого є в справі.

Як вбачається з тексту договору, позивач ОСОБА_1, як чоловік покупця, не заперечував проти купівлі квартири (п.1.4.).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2) (частина 2).

При цьому, відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1); розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина 2).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1); розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина 2).

З огляду на викладені положення закону та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що квартира №2 в житловому будинку №26 по вул. Лесі Українки в м.Василівка Запорізької області, яку було придбано в період шлюбу позивача та відповідачки, має правовий статус - спільної сумісної власності, незважаючи на те, що їх шлюб розірвано, а отже, вони є його співвласниками.

Позивач та відповідачка, як співвласники вказаного житла, мають право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319,321 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, їх право приватної власності є непорушним та охороняється державою, вони не можуть бути протиправно позбавлені цього права чи обмежені у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1); при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (частина 2); за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3). Аналогічні положення містяться в статті 372 ЦК України.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним розділити зазначене житло, виділивши у власність позивача та відповідачки - по 1/2 частині кожному.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судове засідання належні, допустимі та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, якщо такі є, відповідачка не надала.

Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2287,51 грн. (228751,50*1%).

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрати зі сплати судового збору в сумі 2287,51 грн., суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно ст.ст.79, 86, 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати на оплату експертної оцінки квартири, яка є предметом даного спору, в сумі 400 грн. (800:2), які підтверджені квитанцією, копія якої є в справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.22 КЗпШ, ст.ст. 60, 61, 62, 63, 65, 68, 69, 70, 71,72 СК України, ст.ст. 181, 182, 203, 215, 316-319, 321, 325, 328, 330, 355, 364, 368, 369, 370, 372, 379, 380, 383, 717, 719, 722 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 154, 174, 208-209, 212-215, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розподіл майна подружжя,- задовольнити частково.

Розділити квартиру АДРЕСА_4, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити у власність ОСОБА_1 - 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Виділити у власність ОСОБА_2 - 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті експертної оцінки квартири, в сумі 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2287,51 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_7