У Х В А Л А

01.08.2017 Справа №607/8807/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

при секретарі Чех Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Тернопільської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яким визнати її особою, що необґрунтовано піддана покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітована відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». В обгрунтування заявлених вимог вказує на те, що на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вона була реабілітована відповідно до ст. 3 указаного Закону, однак вона вважає себе такою, що підлягає реабілітації на підставі ст. 1 зазначеного Закону, у зв'язку із тим, що вона і її сім'я були репресовані не за рішенням органів державної влади і управління, а за постановою Особливої наради при МДБ СРСР, яка є позасудовим органом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19.07.2017 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Тернопільської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Положеннями ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»(далі -Закон) встановлено, що слід вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону. Також визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної ОСОБА_2 Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою. Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, ОСОБА_3 Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Порядок застосування статті 1 Закону визначено статтею 7 Закону. Відповідно до цього порядку органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття. На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки. При наявності підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації, прокурор надсилає справу з висновком:

щодо засуджених судами - до тих же судів, які виносили останнє судове рішення. Справи, по яких вироки, ухвали, постанови було винесено ліквідованими або розформованими судами, а також військовими трибуналами щодо цивільних осіб, передаються на розгляд тих судів, до підсудності яких ці справи віднесено чинним законодавством. Територіальна підсудність справи визначається за місцем винесення останнього судового рішення; щодо підданих покаранню за рішенням позасудових органів - до Верховного Суду України, обласних та Київського міського судів, військових трибуналів округів, Чорноморського флоту, на території яких застосовувались репресії.

Внаслідок розгляду справи суд може прийняти одне з таких рішень:

- визнати, що особу обгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і на неї не поширюється дія статті 1 цього Закону;

- визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону.

При розгляді справи суд може також внести зміни до раніше винесених вироку, ухвали і постанови судів чи до рішення позасудових органів. Верховному Суду України надано повноваження щодо перегляду в порядку нагляду і за нововиявленими обставинами кримінальних справ, розглянутих ОСОБА_3 України, Союзу РСР, військовими трибуналами та позасудовими органами, в тому числі за межами територій колишнього Радянського Союзу, щодо осіб, які на момент застосування репресій були громадянами України. Судам надано право поширювати дію статей 4-6 цього Закону на осіб, реабілітованих в загальному порядку, коли є підстави розглядати факт притягнення їх до кримінальної відповідальності за статтями 58-1 та 80 Кримінального Кодексу Української РСР 1927 року як політичну репресію.

Відповідно до ст.9 Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні ОСОБА_2 народних депутатів. З цією метою ОСОБА_2 народних депутатів зобов"язано утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України. За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необгрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Таким чином, відповідно до положень Закону про реабілітацію особи за ст. 1 Закону встановлено такий порядок - органами прокуратури видається довідка або постановляється рішення суду у справі, яку прокурор надсилає до суду з висновком про наявність підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації.

У зв»язку з вищенаведеним, та враховуючи те, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заява про встановлення факту щодо визнання особи, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом такою, що реабілітовано відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" в порядку цивільного судочинства розглядатись не може, оскільки указаним Законом встановлено інший порядок реабілітації жертв політичних репресій на Україні.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю.

Керуючись п.2) ст. 205, ст. 206 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Тернопільської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення провадженням закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо ї не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_2