У Х В А Л А

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області, третя особа - відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Дмитрівського навчально-виховного комплексу № 46 від 29 грудня 2015 року. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача 8 620 грн. 36 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий касаційний розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 40, 43, 147-149 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що звільнення позивача є законним, адже вона систематично та без поважних причин не виконувала обов'язки, покладені на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме після оголошення позивачу догани 7 грудня 2015 року, вчинила новий проступок, що підтверджується актом, відповідачем було застосовано до позивача стягнення у вигляді звільнення. Крім цього, суд вважав, що відповідачем при звільненні працівника дотримано вимог, передбачених статтями 147-149 КЗпП України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 01 серпня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідачем дотримані норми законодавства, що регулює порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачений статтями 40, 43, 147, 149 КЗпП України, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача та поновлення останньої на роботі, а також стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- 02 квітня 2015 року суд виходив із того, що відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства при звільненні особи з підстав, визначених ч.3 ст. 40 КЗпП України. Так, в посадовій інструкції, з якою ознайомився позивач, був відсутній п. 9, порушення вимог якого стало підставою для звільнення позивача. Також наказом № 14 від 09 квітня 2013 року ОСОБА_4 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення фактично за те саме порушення, що і в наказі № 12 від 13 лютого 2013 року;

- 07 липня 2010 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновками про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення позивача з роботи є законним;

- 30 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди не з'ясували чи вчинив позивач новий дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення, та мав місце після винесених позивачеві 25 червня 2013 року, 19 червня 2014 року доган. Вирішуючи питання щодо правомірності накладення дисциплінарних стягнень, суди у порушення норм процесуального права не перевірили належним чином, чи був дотриманий відповідачем під час звільнення позивача порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст. 149 КЗпП України;

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 01 квітня 2009 року, як суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що судом не досліджено правила внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, наявність систематичного невиконання працівником своїх обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також не витребувано та не надано належної оцінки всім доказам у справі. Вияснення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області, третя особа - відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко