Справа №482/1648/16-ц 27.11.2017 27.11.2017 27.11.2017
Провадження №22-ц/784/2390/17
Справа номер 482/1648/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/2390/17 Головуючий у 1-й інстанції Баранкевич В.О.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Клис Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 пред`явив до відповідача вказаний позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що він працював на посаді електромонтера з обслуговування підстанції III групи кваліфікації групи чергові на підстанціях філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новоодеського району Північного округу.

11 березня 2015 року його було призвано на військову службу у зв`язку із оголошенням Указом Президента України №15 від 14 січня 2015 року часткової мобілізації та укладено контракти про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу.

Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 03 листопада 2016 року №1555-к з 28 вересня 2016 року його було звільнено на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016, п.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначав, що вказаний наказ є незаконним, оскільки рішення про демобілізацію не приймалося і особливий період, на який укладався контракт не закінчився.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати протиправним і скасувати наказ ПАТ «Миколаївобленерго» від 03 листопада 2016 року №1555-к про звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, ПАТ «Миколаївобленерго» зазначало, що відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період діє на час проведення мобілізації, під час воєнного стану і часткової відбудови після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 було звільнено в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15.

-2-

За такого, на думку відповідача звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера було законним, оскільки на нього на час звільнення не розповсюджувались положення ст.119 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди не обґрунтовані ОСОБА_1 , ПАТ «Миколаївобленерго» просило відмовити у задоволенні його позову.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

ОСОБА_1 поновлено на роботі у ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді електромонтера з обслуговування підстанції III групи кваліфікації, групи чергові на підстанціях. З ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (за період з 28 вересня 2016 року по 05 жовтня 2017 року) в сумі 48 768 грн.

З ПАТ«Миколаївобленерго» на користь держави стягнуто 1 280 грн. судового збору.

В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ «Миколаївобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач посилався на необґрунтованість її доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 24 січня 2012 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем (а.с.8). Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» №1577-к від 16 вересня 2014 року ОСОБА_1 переведено електромонтером з обслуговування підстанції III групи кваліфікації групи чергові на підстанціях філії Новоодеського району Північного округу.

11 березня 2015 року позивач був призваний на військову службу до Збройних Сил України по частковій мобілізації на виконання Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію» та проходив військову службу.

11 березня 2016 року та, після спливу шести місяців, 01 вересня 2016 року позивач укладав контракти на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на шість місяців у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника відділення забезпечення (а. с. 10-12, 73-74).

У зв`язку з тим, його з 11 березня 2015 року до 28 вересня 2016 року було увільнено від роботи в ПАТ «Миколаївобленерго».

Наказом від 03 листопада 2016 року № 1555-к припинено трудовий договір (контракт) з ОСОБА_1 та з 28 вересня 2016 року звільнено останнього з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016, п. 3 ст. 23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (а. с. 47). Про звільнення позивача повідомлено листом від 04 листопада 2016 року № 06/39 952.

-3-

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» у вересні - жовтні 2016 року проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Положеннями ст.119 Кодексу Законів про працю України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі

-4-

незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (стаття 1).

У частині 4 статті 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, який набрав чинності 18 березня 2014 року, і триває по даний час, оскільки загальновідомим є факт існування іноземної агресії щодо України.

У листі Міноборони від 20 жовтня 2016 року № 316/1/906 «Щодо дії особливого періоду», та у постанові Вищого адміністративного суду України у від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначено, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його звільнення було проведено з порушенням вимог ст.119 КЗпП України. При цьому обставини щодо укладення позивачем контракту після звільнення та правовідносини відповідача з іншими особами щодо виплат компенсації середнього заробітку працівників, призваних на військову службу, не мають правового значення у даній справі.

-5-

У зв`язку з цим висновок суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також є вірним, оскільки це відповідає вимогам ст.235 КЗпП України.

Позивач погодився з висновком суду першої інстанції щодо вирішення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а апеляційна скарга відповідача доводів щодо невірного їх вирішення судом не містить.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду та спростовуються вищевикладеною оцінкою обставин справи.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» відхилити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова