Справа № 161/101/17
Провадження № 4-с/161/38/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.Ю.,

з участю представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Постоловського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою. Просить суд визнати неправомірною оскаржувану постанову ОСОБА_3 старшого державного виконавця 2 відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області від 14.12.2016 року неправомірною. Зобовязати вказаного субєкта публічної служби задовольнити вимоги стягувача застосувати закон ст.ст. 22,42 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.1, п. 3, п. 5, п.6, п. 8, п.9 ст. 2, а також п.1 і п. 6, п. 7, п. 9 ч.4 ст. 4 повернути стягувану його виконавчий лист № 161/13137/15-ц без виконання. Зобовязати означеного державного виконавця усунути порушення конституційних прав споживача, імперативно визначених ст.ст. 1, 13, 14, 17, 18. 46 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 3, 8, 19, 21. 22, 24, 42, 55, 129 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Рішенням КСУ від 03.10.1997 р. № 4-зп, а також ч. 7 ст. 48, ч. 1 ст. 19, п. 9 ч. 1 ст. 37, ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав, викладених в скарзі.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, суду пояснив, що субєктом оскарження був порушений порядок накладення арешту на майно скаржника, передбачений ст.ст. 13, 26 Закону України «Про виконавче провадження». Просив скаргу задовольнити.

Представник субєкта оскарження, старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу заперечував, суду пояснив, що при винесенні оскаржуваної постанови керувався положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали скарги та копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом при розгляді скарги встановлено, що 14 грудня 2016 року старшим державним виконавцем другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника у ВП № 53113767 про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 3 181,03 гривень судового збору. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення 3 181,03 гривень (а.с. 14). При цьому, як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що оскаржувана постанова винесена на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом встановлено, що 29 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника (а.с. 2).

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 січня 2017 року.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Також судом достовірно встановлено, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним станом на день винесення старшим державним виконавцем другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 постанови про арешт майна боржника від 14 грудня 2016 року у ВП № 53113767 взагалі не передбачено накладення арешту на майно боржника шляхом винесення постанови про «арешт майна боржника». Оскільки ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачено накладення арешту на майно боржника шляхом винесення постанови про «арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження».

Також судом достовірно встановлено, що накладення арешту на майно боржника шляхом винесення постанови про «арешт майна боржника» передбачене положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року, який станом на день винесення старшим державним виконавцем другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 постанови про арешт майна боржника від 14 грудня 2016 року чинності не набрав.

Також судом встановлено, що в ході розгляду справи по суті, що старший державний виконавець другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 суду пояснив, що арешт на майно боржника ним був накладений в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, виходячи із змісту наведених норм права, суд приходить до висновку, що старший державний виконавець другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3, при винесенні постанови про арешт майна боржника від 14 грудня 2016 року у ВП № 53113767 року, керувався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 від 02 червня 2016 року, який ще не набрав чинності. Що є грубим порушенням норм Конституції України, вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав скаржника ОСОБА_2 А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги шляхом визнання постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника від 14 грудня 2016 року.

При цьому не підлягає до задоволення вимога скаржника про зобовязання вказаного субєкта публічної служби задовольнити вимоги стягувача застосувати закон ст.ст. 22,42 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.1, п. 3, п. 5, п.6, п. 8, п.9 ст. 2, а також п.1 і п. 6, п. 7, п. 9 ч.4 ст. 4 повернути стягувану його виконавчий лист № 161/13137/15-ц без виконання. Та зобовязання означеного державного виконавця усунути порушення конституційних прав споживача, імперативно визначених ст.ст. 1, 13, 14, 17, 18. 46 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 3, 8, 19, 21. 22, 24, 42, 55, 129 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Рішенням КСУ від 03.10.1997 р. № 4-зп, а також ч. 7 ст. 48, ч. 1 ст. 19, п. 9 ч. 1 ст. 37, ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки суд не наділений повноваженнями давати вказівки державному виконавцю та примушувати до вчинення дій по виконавчому провадженню. А тому за таких обставин, дана вимога до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Приймаючи до уваги та враховуючи, що суд прийшов до висновку про визнання постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 14 грудня 2016 року неправомірною та її скасування. А тому підлягає стягненню з Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що судом постановлено ухвалу про часткове задоволення скарги заявника, а тому він стягується з відділу ДВС в дохід держави. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області на користь держави судового збору в сумі 640,00 гривень.

Керуючисьст. ст.386 - 388 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника - задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника від 14.12.2016 року визнати неправомірною та скасувати.

Стягнути Другого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Уразі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Ухвала в повному обємі складена

21 липня 2017 року.