Справа № 175/1438/17
Провадження № 2/175/588/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 липня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря - Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вона зазначає, що 10 серпня 1996 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2, був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Царичанського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 серпня 1996 року зроблено запис за № 50 та видано свідоцтво про одруження. За час шлюбу нею та її чоловіком за спільні кошти було набуто майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 282,8 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 29 серпня 2007 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Оскільки домовленостей про добровільний поділ набутого під час шлюбу майна між сторонами не досягнуто, позивач звернулася до суду з вимогою про його поділ у судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не з'явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомивши.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, 10 серпня 1996 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2, був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Царичанського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 серпня 1996 року зроблено запис за № 50 та видано свідоцтво про одруження.

Судом також встановлено, що в період шлюбу сторонами за спільні кошти було набуто майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 282,8 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 29 серпня 2007 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

У відповідність до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, ст. 368 ЦК України, чинних на час придбання спірного автомобіля, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає доведеним той факт, що сторонами під час шлюбу набуте вищезазначене майно, яке є їх спільною сумісною власністю як подружжя.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 68, 69, 70 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, встановивши, що спірне нерухоме майно було придбане сторонами під час шлюбу, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 811 грн. 37 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 60, 68-72 СК України, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. ст. 10, 57-60, 88, 197, 209, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності та складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 282,8 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Виділити та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 282,8 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

Виділити та визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 282,8 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 30 травня 1974 року народженням, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 811 грн. 37 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, тобто до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя А.М. Шабанов