13.11.2017 Справа № 363/2806/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та зобовязання повести перерахунок заборгованості,

ВИРІШИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним п.1.4. кредитного договору №Р.20.226.70833 від 16.12.2014 року укладеного між позивачем та ПАТ «Ідея Банк» з моменту укладання договору, зобовязання ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок нарахованих за кредитним договором №Р.20.226.70833 від 16.12.2014 року відсотків та заборгованості в цілому починаючи з дня підписання договору 16.12.2014 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Р.20.226.70833, відповідно до умов якого, банк надає кредит на поточні потреби в сумі 100 000,00 грн., а позивач зобовязується повернути кредит разом з процентами протягом 60 місяців з дня укладення договору. Крім того, 23.05.2014 року між сторонами по справі підписано заяву про добровільне страхування життя №НБП130201.

Під час укладання договору кредиту, працівники банку пояснили позивачу, що вона повинна сплачувати річні процента в розмірі 14,00 % річних від залишкової суми кредиту. Текс кредитного договору ОСОБА_1 не читала, оскільки має проблеми із зором, а кредитний договір надрукований занадто дрібним шрифтом. При прийняття рішення щодо отримання споживчого кредиту саме у відповідача, ОСОБА_1 керувалася виключно довірою до співробітниці банку, яка запевняла, що з приводу умов договору можна не турбуватися та окрім річних процентів жодних додаткових коштів не потрібно сплачувати. Платежі в банк ОСОБА_1 здійснювала в розмірі, який їй повідомляли співробітники банку.

ОСОБА_1 стало відомо з довідки виданої банком, що станом на 17.03.2017 року загальна заборгованість за договором становить 80 369,80 грн. З даного приводу позивач звернулась за правовою допомогою до юристів, які ознайомившись з наданими документами повідомили, що відповідно до п.1.4. кредитного договору, окрім відсотків за користування кредитом, ОСОБА_1 повинна сплачувати ще й місячні 2,3 % за обслуговування кредиту банком. За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направивши письмові заперечення проти позову, оскільки, в оспорюваному пункті договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою, а тому пункт 1.4 договору не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому графіку платежів, та просив відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

16.12.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р.20.226.70833, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100 000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору.

Згідно до п.1.4. кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,3000 % від початкової суми кредиту.

Як вбачається із довідки №102/090-20/03, виданої ОСОБА_1 про те, що станом на 13.07.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору №№Р.20.226.70833 від 16.12.2014 року укладеному між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 становить: 80 369,80 грн.

06.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Ідея Банк» із заявою зверненням (досудовою вимогою), яка залишена без задоволення

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобовязується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором

Згідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент підписання кредитного договору, визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до п.3.6. постанови правління Національного Банку України від 10.05.2017 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Крім того, відповідно 3.4. постанови правління Національного Банку України від 10.05.2017 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Разом з тим, згідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.11.2016 року справа №6-1746цс16, а саме: положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, та те, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісією надаються позивачу. При цьому відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, або невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обслуговування кредиту визначене в п.1.4. кредитного договору є сукупною послугою, при цьому відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тобто позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 1 280,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 3, 10, 11, 58, 60, 88, 209-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним п. 1.4 Кредитного договору № Р20.226.70833 від 16.12.2014 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариством «Ідея Банк» з моменту його укладання.

Зобовязати Публічного акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок нарахованих за Кредитним договором № Р20.226.70833 від 16.12.2014 року відсотків та заборгованості в цілому починаючі з дня підписання договору 16.12.2014 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк